Mladim nudimo takšna ali pa drugačna znanja ali pa jim teh znanj
ne nudimo. V bistvu verjetno na največji možni meri odločamo
ne samo o usodi posameznika pa o izhodiščnih možnostih za uspeh
v življenju posameznika, ampak tudi o končnem uspehu družbe oziroma
države. Danes bomo sicer v glavnem govorili samo o enem
segmentu, ker ko gre za vzgojo in izobraževanje, za znanje,
je to neka vertikala, ki se začne precej prej kot pri univerzah,
ampak ker je zaradi same dinamike odločanja zdaj pred nami ta dilema,
bomo problem načeli na tem koncu.
Zdaj jaz tretjič vodim vlado in doslej smo se vedno tej temi resno
posvečali. Težko rečem, da je bilo vse v ostalih mandatih temu tako
in posledice tega se vidijo v nekaterih strukturnih
nesorazmerjih. Tukaj ste tako predstavniki univerz in visokošolskih
zavodov, kot predstavniki gospodarstva. Ko vlada dobi na mizo
predloge za razpise in razdelitev vpisnih mest in tako naprej, vidimo
eno sliko, potem pa hodimo na obisk po regijah,
po podjetjih, po start up-ih in tam slišimo: ni inženirjev,
ni tehnikov, ni varilcev, ni teh in teh poklicev. Zadnja
leta smo, žal, zaradi epidemije, bolj kot po podjetjih hodili
po bolnišnicah pa po domovih za ostarele in tam slišimo,
da ni zdravnikov. Imamo občine, ki imajo zdravstvene domove,
pa ni osebnega zdravnika. Pridejo v dom za ostarele ...
Dopolnjujemo, vedno si lahko še boljši, drugo pa popravimo oziroma
pomagamo, tako da pridemo vsaj na povprečje. Tudi ni naš namen,
da gremo zdaj v smeri nekega usmerjenega izobraževanja. Vsi vemo,
da je prihodnost takšna, da je nepredvidljiva, da so mnoge
stvari odprte, da je poleg tega, da je zelo važno, da se naučiš
ali pa da pridobiš neko uporabno znanje, pomembno tudi to, da znaš
to znanje uporabljati. Pomembno je, da znaš v tem morju informacij,
ki so na voljo, v globalni vasi poiskati prave informacije,
po domače rečeno, da se znaš znajti in seveda, ta del znanja
ali pa veščin morajo mladi pridobiti, ne glede na to, ali študirajo
družboslovje, tehniko, zdravstvo, karkoli. Tukaj imamo verjetno neke
probleme še v celoti, smo še vedno preveč usmerjeni v količino,
manj pa v iznajdljivost. Preden dam naprej besedo,
naj povem, da smo se organizirali tako, da bi vam na začetku malo
skušali predstaviti splošno sliko, katere so največje
potrebe, kakšno je stanje na trgu dela, kje smo, tudi glede na druge
trende. Potem to, kar smo dobili kot ponudbo in potem,
seveda, je glavni del sestanka namenjen vam, da predstavniki
univerz in drugih visokošolskih zavodov predstavite svojo ponudbo,
ki je izražena v predlogu vpisnih mest, in potem bi rad slišal
komentarje predstavnikov gospodarstva, zbornic na to ponudbo
in tudi opis svojih potreb. To ni sestanek, kjer bi odločali,
za to je vlada, je pa sestanek, za katerega si želimo, da bi v veliki
meri pomagal vladi pri tem, da bo sprejela prave odločitve. Kljub
temu, da smo delno v časovni stiski, smo po neki posebni situaciji, kjer,
ne vem, zdaj itak ne morete izpeljati informativnih dni fizično.
Jaz mislim, da je boljše, da se malo več pogovorimo pa posvetujemo
in na koncu sprejmemo prave odločitve, kot da na vsak način
lovimo rok nekega informativnega dne, glede na to, da se bo šolsko
leto začelo šele jeseni, upamo, brez korone. Jaz bi vam vzel
samo še par minut zato, da vam pokažem nekaj glavnih slik kolegov,
ki bodo potem o tem več govorili, ampak če daste prvo stran;
tukaj so zelo nazorno prikazani
poklici, kjer imamo pomanjkanje in je tudi iz teh grafov zelo
razvidno, zakaj imamo to pomanjkanje. Ne povsod zaradi tega, ker bi premalo
ljudi šolali, ponekod tudi zaradi tega, ker jih premalo plačamo
in gredo drugam ali pa nimajo drugače zadovoljivih
pogojev dela in rajši delajo v drugih poklicih. Če daste naprej,
o tem bo še več govora. To so pa presežki na trgu dela.
Izstopa predvsem ena kategorija. Skoraj tretjina vseh presežkov
so poslovne in upravne vede in pravo, že deset let 30 odstotkov strukture
med nezaposlenimi.
Potem boste to primerjali s predlogi za vpisna mesta. Naprej.
To sta dva grafa, ki prikazujeta pomanjkanje ustreznih kadrov
za zaposlitev, levo, in število brezposelnih diplomantov s terciarno
izobrazbo. Oba grafa
sta zelo nazorna in pokažeta veliko sliko. Naprej.
Tukaj so pa
glavne smeri, za katere imamo programe z omejitvijo vpisa,
ampak prijave tukaj presegajo za več kot 200 odstotnih točk število
vpisanih mest.
Tukaj posebej izstopata zdravstvena nega pa splošna medicina in medicina,
se pravi interes za več kot dvakrat presega razpisana mesta. Zdaj
pa poglejmo naslednjo sliko,
ki govori podobno. Tudi pri računalništvu je več interesa kot
je vpisnih mest. Medtem, ko boste recimo poslušali
državno sekretarko z ministrstva za zdravje, boste pa slišali,
kot da tega kadra nam manjka. Se pravi, imamo izraziti manjko,
imamo interes med mladimi za študij, vendar tega študija ne omogočamo.
Naj bo to za uvod z moje strani dovolj. Zdaj bi prosil direktorico
Urada za makroekonomske analize in razvoj, da še malo dodatno osvetli
to splošno sliko.
Hvala lepa. V tem uvodnem delu bom na kratko predstavila ugotovitve,
ki jih objavljamo v poročilu o razvoju. To publikacijo delamo
že več kot desetletje, ugotovitve, žal, moram reči, so iz leta v leto
podobne. So prisotni neki pozitivni premiki, vendar je še veliko tudi
za postoriti. Torej, pozitiven premik je zagotovo
na področju deleža terciarno izobraženih. V zadnjih desetih letih
v Sloveniji presegamo povprečje EU, tako da je to posledica velikega
zanimanja in omogočanja vpisa študentov. Seveda, zakaj je to
pomembno za gospodarski razvoj? Ker vidimo, da države,
če ne upoštevamo Irske in Luksemburga, kjer gre za bolj
metodološke posebnosti, zakaj ste tako na desni, države, ki so višje
gospodarsko razvite, imajo tudi večji delež terciarno izobraženih
in zagotovo je to povezano in je tudi eden od dejavnikov,
ki omogoča hitrejšo rast. Kar zadeva same trende
pri vpisih in pa diplomantih v terciarnem izobraževanju, tudi
ugotavljamo pozitivne strukturne premike v smeri večjega deleža na
področju naravoslovja in tehnike, tudi zdravstva in socialne varnosti,
vendar hkrati se pa še vedno kažejo, glede na potrebe na trgu dela,
se še vedno kažejo primanjkljaji na teh segmentih. Se pravi to je še
slika za diplomante, se pravi podobni premiki, vendar, če pogledamo
levo stran, leve grafe, pa vidimo, da absolutno število upada,
kar je v precejšnji meri povezano pa že z demografskimi gibanji,
spremembami, se pravi, da se delež prebivalstva v vpisni starosti
že postopno zaradi demografskih vplivov zmanjšuje in to je tudi
treba upoštevati, ko se bo razmišljalo o potrebah za prihodnji
razvoj.
Se opravičujem.
Kar zadeva samo delovno aktivnost terciarno izobraženih, vidimo,
da je Slovenija praktično v vrhu. V Evropski uniji imamo eno najvišjih
oziroma drugo najvišjo stopnjo delovne aktivnosti terciarno
izobraženih, kar recimo ta desna slika pove, da pri srednje in nizko
izobraženih temu ni tako. To kaže, da so potrebe po tem kadru velike,
hkrati pa tudi že nakazuje, da je lahko na določenih segmentih
pomanjkanje določenih kadrov terciarno izobraženih in ravno
to sliko smo že videli, kar zadeva pomanjkanje ustreznih kadrov
za zaposlitev, se pravi leva slika. Smo pa mi to povezali tudi s samim
zaposlovanjem terciarno izobraženih v drugih segmentih. Namreč, kljub
pozitivnim premikom v strukturi vpisa na naravoslovno tehnične
smeri, tudi na zdravstvo, socialo, je vendarle povpraševanje
še vedno večje, kot je ponudba in zlasti epidemija covid-19
je pokazala manjko na področju zdravstva, in ta neskladja med
terciarno izobraženimi in pa
in pa povpraševanjem se kaže tudi v tem,
da je zelo velik delež terciarno izobraženih zaposlen
v dejavnostih, kjer se zahteva le srednješolska ali nižja izobrazba.
Tule se ne vidi ta črna pikica. V letu 2009
oziroma 2008 je bila znatno nižje in se je ta segment oziroma delež
terciarno izobraženih, ki se morajo zaradi neskladij zaposlovati
na delovnih mestih s srednjo ali nizko izobrazbo, se je še povečal.
In če še zaključim glede samih potreb po kadrih; tu mi analiziramo
to, kot sem že omenila, vrsto let, vendar celovitih ocen dejanskega
pomanjkanja kadrov oziroma kakšne so potrebe, ni na voljo. Nekatere
analize, kot je poklicni barometer, ugotavljajo kratkoročne potrebe,
torej ne neke potrebe, ki bodo prisotne čez pet ali več let.
Pozitiven premik na tem segmentu je vzpostavitev sistema zaposljivosti
diplomantov, potem oblikuje se tudi model za napovedovanje potreb
na srednji in dolgi rok. To je izjemno pomembno, tu nastaja
ta karierna platforma potreb največje povezanosti med univerzami
in gospodarstvom in pa ključno je, da se upoštevajo tudi razvojni
izzivi. Omenili smo že zdravstvo, kar je v povezavi, ne le s covidom,
ampak tudi z demografskimi spremembami. Izjemno pomembno
sociala, potem digitalizacija, avtomatizacija. Tu so vse smeri
povezane z informacijsko, komunikacijsko tehnologijo
in pa prehod v nizkoogljično gospodarstvo. Seveda pa to pomeni
tudi, da bo potrebno povečanje kapacitet na posameznih fakultetah.
Za načrtovanje je potreben čas in pa potrebno je, da definiramo
pot razvoja, kam želimo priti in kakšna družba želimo postati.
Hvala. –Tudi na to temo imamo polno resolucij in načrtov.
Naslednji ima besedo minister za delo, glede slike na trgu dela.
Prosim. –Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik, spoštovane,
spoštovani, dober dan. Na kratko; trg dela je trenutno, predvsem tudi
zaradi epidemije covid, pod velikimi pritiski. Morda samo kratek vpogled
v stanje in vidimo, da so mladi med 25 in 29 let najbolj
na udaru. S terciarno izobrazbo, poglejte, je v tej skupini
25-odstotni delež brezposelnih.
Desni graf je prej že predsednik vlade
v svojem uvodu pokazal.
Dejansko imamo največ diplomantov
torej med brezposelnimi osebami, z dokončano terciarno izobrazbo,
največ diplomantov smeri poslovne in upravne vede ter pravo,
in družbene vede, novinarstvo in informacijska znanost. To sta kar
visoka odstotka, čeprav je že med njima velika razlika. Največ
objavljenih prostih delovnih mest pa je na področju zdravstva
in socialne varnosti in pa za izobraževalne znanosti, izobraževanje
učiteljev. Tu bo mogoče zanimivo slišati tudi od vas, kaj je vzrok,
da je pri izobraževalni znanosti, izobraževanju učiteljev toliko
potrebe. Verjetno zaradi menjave generacij.
Tele poklicne skupine naj bi bile zdaj kratkoročno v največjem
primanjkljaju, ampak glede na demografske trende in trende
razvoja gospodarstva, lahko opredelimo naslednje tri smeri
razvoja potreb po kadru, in sicer, eno je zdravstvo, drugo je sociala
oziroma, bomo rekli širše, socialno varstvo, in tretje je informacijsko-
komunikacijska tehnologija. Tako bi lahko tudi potem srednje
in dolgoročno razmišljali o potrebah po kadru v bodočnosti.
Tu je še en pogled. Vidite, da je leta '20, pravzaprav,
v teh kategorijah, ki so bolj težavne pri zaposlovanju,
večji dvig, tudi zaradi epidemije. Poglejmo pa na zdravstvo in socialno
varnost recimo, je še malenkost manj brezposlenih
po smeri terciarne izobrazbe na tem področju. Tudi IKT, recimo.
Tudi v naravoslovju in matematiki in statistiki ni bilo nekega
zelo značilnega porasta med številom brezposelnih.
Bodoča zaloga kadra s terciarno izobrazbo ni odvisna samo
od razpisnih študijskih mest, čeprav zelo odvisna od njih, hkrati moramo
in je naša odgovornost tudi poskrbeti za ostale dejavnike,
ki spodbujajo šolan kader, da ostanejo doma in se tu zaposlijo,
in si tu ustvarijo življenje in se razvijajo. Tudi beg možganov
je naša težava na teh področjih, ki sem jih izpostavil, v zdravstvu
in informacijsko-komunikacijska tehnologija, tako da imamo
kar nekaj medsektorskih izzivov, s katerimi se moramo spopasti.
Na koncu povem to, kar je že kolegica pred mano izpostavila, da razvijamo
to spletno platformo za napovedovanje kompetenc, ki bo omogočila tudi
dolgoročnejše, skupaj z vami, ki ste danes tule, napovedovanje
in predvidevanje, in seveda tudi odgovore na te potrebe
po kompetencah, ki jih bomo v bodoče potrebovali v naši državi.
Toliko, spoštovani predsednik. -Hvala lepa. Še minister
za gospodarstvo o splošni sliki, potrebah gospodarstva. Prosim.
Spoštovani gostje, lep pozdrav tudi z moje strani. Samo malo.
Kot je te dni poudaril predsednik vlade, se danes pogovarjamo
o ključnem strateškem vprašanju naše države. Vsa vlaganja
v infrastrukturo, vse investicije v opremo za zeleni in digitalni
prehod gospodarstva niso dovolj za naš temeljni cilj, to pa je dvig
dodane vrednosti. Ključni element za pametni razvoj so pametni ljudje
in zato danes govorimo o najbolj pomembni temi za našo prihodnost.
Za začetek lahko ugotovimo, da imamo v Sloveniji dober sistem
izobraževanja, tudi nekatere mednarodne primerjave nam to kažejo
in na to smo lahko ponosni. Po drugi strani pa imam občutek, da znamo
hitro zaspati na lovorikah in to, kar v današnjem svetu pomeni bistvo,
je hitrost prilagajanja. Zato nam dosedanji rezultati ne bomo pomagali,
če ne bomo znali v prihodnjih letih uvesti temeljitih sprememb. Morali
se bomo prilagoditi razmeram v svetu in začeti danes delati za jutri
in zato je pomembno, da poleg teh uspehov pogledamo tudi, kje
zaostajamo. In če najprej pogledamo, kje smo, je prva pomanjkjivost,
po našem mnenju, premajhna vpetost v mednarodne tokove. Veste,
da je slovensko gospodarstvo izrazito internacionalizirano, da 85 odstotkov
vsega, kar naredimo, izvozimo, in če to primerjamo tudi s tem
izobraževalnim sistemom, ugotavljamo, da je v Sloveniji, recimo delež
študentov, ki dela študija opravijo v tujini, bistveno nižji kot
v Avstriji ali Nemčiji, po drugi strani v Slovenijo pride študirati
za kar šestkrat manj študentov na 1000 prebivalcev, kot v Avstriji,
in za tretjino manj kot v Nemčiji. Tudi kvaliteta naših univerz
je po mednarodnih analizah slabša od recimo, Nemčije. V Nemčiji imajo
štiri univerze, celo med najboljšimi na svetu, naša ljubljanska, po tej
šanghajski lestvici, ni med 500 najboljšimi. Zakaj primerjam vso
to situacijo z Nemčijo in Avstrijo? Zato, ker sta to gospodarsko
najpomembnejši partnerici naše države. Samo Nemčija predstavlja
20 odstotkov vse naše trgovinske menjave in jih moramo
vzeti za vzgled.
Drugo, v Sloveniji kronično primanjkujejo nekateri profili.
Manjka nam kader s srednjo poklicno strokovno izobrazbo, manjka
nam kader z managerskimi sposobnostmi, kronično pomanjkanje
kadra na področju zdravstva imamo, kar ste že slišali, in v gospodarstvu
bo z digitalizacijo primanjkovalo informatikov in veliko novih kadrov,
če hočemo narediti digitalni zeleni prehod v krožno gospodarstvo.
Za strateško načrtovanje razvoja je zato pomembno, da tudi sistem
izobraževanja sodeluje pri iskanju skupnih rešitev za te težave,
naslednji izziv je vseživljenjsko izobraževanje in razvoj kompetenc.
Delež zaposlenih, ki se izobražujejo ob delu, je v desetih letih padel
iz 11,5 odstotka na 7,5. Pada tudi delež zaposlenih, ki se usposablja
ali izobražuje v okviru podjetja ali organizacije. Če torej
na izobraževanje gledam z vidika gospodarstva, lahko delim naslednjo
oceno: gospodarstvo ocenjuje, da izobraževalni sistem pri nas manj
učinkovito pokriva potrebe gospodarstva kot v Nemčiji ali
Avstriji in tu so kritični tudi vodilni iz gospodarstva,
do univerzitetnega izobraževanja. Managerji namreč ocenjujejo,
da sistem praks ni učinkovito vključen v sistem izobraževanja,
je pa odgovornost, seveda, tudi na gospodarstvu, saj recimo
usposabljanje zaposlenih pri nas ni tako visoka prioriteta, kot je to
v Nemčiji ali pa v Avstriji, in pri reševanju vseh teh težav, bodo svoje
morali prispevati, v vsakem primeru, vsi deležniki in zato mislim,
da je prav, da na nek način vsaj enkrat izmenjamo poglede z obeh
strani. Pred nami, ocenjujemo, da so veliki izzivi, kako zagotoviti
interdisciplinarnost znanj in pa kompetenc, kako zagotoviti
znanja za digitalni in zeleni prehod v industrijo 4.0,
kako učne programe prilagoditi spremembam v gospodarstvu in družbi,
kako pri mladih in starejših spodbuditi interes za
ključne poklice, tako deficitarne poklice, kot poklice
prihodnosti, in kako, torej, ustrezno prilagoditi
šolski sistem z izzivom današnjega sveta. Kakšni so naši cilji?
Jaz mislim, da moramo prilagoditi učenje izzivom današnjega časa,
razviti inovativnost, ki je pogoj za visoko dodano vrednost, razvijati
znanje in kompetence. To uveljaviti kot temeljno vrednoto v naši družbi,
predvsem pa zgraditi odprto in spoštljivo družbo, v kateri
bo vladalo znanje. Za te cilje mislimo, da bi morali povečati
učinkovitost izobraževanja na visokošolski ravni ter razviti
dualni sistem izobraževanja v srednjih šolah po vzoru Nemčije
in Avstrije, pripraviti bi morali program za dvig uvrstitve naših
univerz na mednarodnih lestvicah, višje. Povečati sodelovanje med
univerzami in gospodarstvom, pripraviti posebno kampanjo
za promocijo tistih študijskih programov, za katere je interes
manjši od potreb, še posebej potreb prihodnjih let, predvsem pa moramo
imeti voljo in pogum, da se res lotimo vseh teh velikih sprememb.
Jaz sem vesel tega današnjega dogodka, s katerim vlada kaže,
da štejemo to temo za naše ključno strateško vprašanje. Zaključil bom
z rekom Charlesa Darwina, ki pravi, da ne bodo preživeli najmočnejši,
ne bodo preživeli najhitrejši, ne bodo preživeli najpametnejši.
Preživeli bodo najbolj odzivni na spremembe. Hvala. –Hvala lepa.
Še ena državna sekretarka, z ministrstva za zdravje, glede zelo
pereče problematike, pomanjkanje kadrov na tem področju. Prosim.
Hvala, predsednik, za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim.
Veste, da ministrstvo za zdravje doživlja neke turbulence, sploh v teh
zelo težkih, kriznih časih. Torej jaz verjamem, da vsi, ki delajo na tem
ministrstvu, delajo po najboljših močeh, seveda pa je rezultat tega
dela ali razmišljanj in sestankovanj glede vpisnih mest, realnost tale,
ki je na prvi strani. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport
je pozvalo naše ministrstvo, da poda svoje pripombe in nekako
so potrdili prakso iz prejšnjega leta oziroma prejšnjih let.
V načrtu je predvideno, da bi se na obe univerzi v Ljubljani vpisalo
skupno 261 študentov medicine. Novost je, da Univerza v Mariboru
odpira oddelek dentalne medicine. Če se zadržim na tej strani, glede
na evropske podatke, Slovenija ima, kar bo sledilo v nadaljnjem
prikazovanju, velik deficit na področju splošne medicine,
vendar na področju zobozdravstva nismo slabi in smo nekje po številu
zobozdravnikov znotraj evropskega povprečja, enako kot za nekatere
druge poklice v zdravstvu, kot je na primer medicinska sestra.
Mi imamo zelo velike aktivnosti na področju izobraževanja za druge
poklice, predvsem visoko zdravstveno šolo, tako da imamo kar nekaj šol,
ki izobrazijo visoko kakovosten kader, ki pa, žal, že med časom
študija ali takoj po študiju išče boljše priložnosti v tujini in imamo
velik odliv tega kadra.
Povprašali smo se, kako pa je bilo z vpisi v zadnjih desetih letih.
Pridobili smo podatke Zdravniške zbornice Slovenije. Lahko vidimo,
da smo v letu 2011/2012 vpisali kar 254 študentov medicine v Ljubljani,
v kasnejših letih nekoliko manj in v lanskem letu je bilo 186
vpisanih, medtem, ko Univerza v Mariboru nekje konstantno drži,
da ima 86 vpisnih mest za domače študente in štiri za tujce, ampak
očitno se potrudijo in vpišejo vedno nekoliko več. V deležu
obeh univerz produciramo toliko zdravnikov, kar pa, kot bomo videli,
še zdaleč ni zadosti. Tale stran je mogoče malo nepregledna,
kar pokaže primerjavo po specialnostih, se pravi Slovenija
proti evropskemu povprečju. To je ta stolpec, mogoče, tretji iz pozadja,
zelo pomemben. V nadaljevanju bom prikazala tisto, kar se mi zdi zelo
pomembno; tam, kjer ne dosegamo evropskega povprečja.
To so specialnosti, kjer imamo blazen deficit, to se pravi razmerje ena,
če je 100 odstotkov ali ena Evropa, smo mi, na primer, na področju,
kjer vidimo največje probleme, na področju družinske medicine imamo
ta hip, se pravi 35 odstotkov nižji delež družinskih zdravnikov,
kot je evropsko povprečje, kar pomeni v številkah, da nam danes manjka
400 družinskih zdravnikov ali mogoče celo 500, ob teh obremenitvah,
ki jih danes zdravniki poznajo. Vemo tudi podatek zavoda za zdravstveno
zavarovanje, da Slovenija ne zagotavlja 200.000 državljanom
družinskega zdravnika. Ne morejo se vpisati pri nekomu, da bi imeli
izbranega zdravnika in to je zelo zaskrbljujoče. Res posebej poudarjam
družinsko medicino, ker je tukaj delež zdravnikov tukaj velik
in družinski zdravnik je tisti, ki ga vsak naš državljan najbolj
potrebuje. On je tudi tisti, ki lahko z dobro medicino najbolj varčno
deluje z resursi, ki jih imamo v zdravstveni blagajni. Seveda
so še druga področja; če gremo na epidemiologijo, obolevnost
in smrtnost v slovenskem prostoru, je pomembno, da vidimo, kako smo
tudi podhranjeni na področju onkologije, kardiologije
in še nekaterih drugih specialnosti. Ampak res tisto, kjer dosegamo komaj
75 odstotkov evropskega deleža, je pa zelo zaskrbljujoče.
Kot sem uvodoma rekla, na področju izobraževanja drugih kadrov in seveda
drugi najbolj pomemben zdravstveni delavec, je medicinska sestra,
smo relativno dobri. Pred nami je le še pet ali šest evropskih
držav, torej tukaj dobro izobražujemo in imamo odlične kadre, ki nam jih
v velikem deležu, žal, tudi poberejo naše evropske sosede. Na drugi
strani, mogoče slaba stran, zasedenost oziroma delež zdravnikov
po Evropi. Nekatere dežele imajo zelo dobre kadrovske normative.
Mi smo nekje v tem svetlo rjavem, temno rjavem, kar pomeni, da smo
v spodnji tretjini lestvice, ali s to stranjo pokazano, znotraj
Evropske unije imamo po deležu splošnih družinskih zdravnikov,
smo praktično čisto na repu Evrope. Na 100.000 prebivalcev imamo
le 61 družinskih zdravnikov. Seveda je zaskrbljujoče tudi to,
da, kot sem že rekla uvodoma oziroma prej, naši kadri, ki so visoko
izobraženi, odhajajo v tujino, ker imajo boljše priložnosti,
bolj urejeno življenje, tudi bolj so družbeno ugledni in seveda,
nenazadnje tudi honorirani. To je podatek za leta od 11-19
in meni se zdi gromozanska škoda, da imamo v deležu višje
in visokošolsko izobraženih tak delež, ki odhaja v tujino.
Po uradnih podatkih Zdravniške zbornice Slovenije je v tej masi
1049, v letu 2019, najmanj 50 visoko izobraženih specialistov,
ljudi, starih okrog 35 do 40 let, ljudi, od katerih bi pričakovali,
da bodo največ naredili v svoji stroki, ker so izobraženi in tudi
že zelo izkušeni, in ti odhajajo predvsem na sever; Avstrija, Nemčija,
skandinavske države.
Res je zaskrbljujoče, da se visoko izobraženi ljudje izseljujejo.
Seveda je za vsakega, ki se odseli, škoda, ampak tukaj, ko država
investira v to znanje, desetine in desetine 1000 evrov, si je treba
zastaviti vprašanje, kaj bomo naredili. Če jaz zagovarjam področje
zdravstva, jaz mislim, da nikakor ni sprejemljivo, da ob vseh podatkih,
ki jih danes poznamo, da je vpis na naših univerzah tako nizek,
kot je predlagan. Če smo zmogli nekaj let nazaj tudi do 254 vpisanih,
je treba, glede na ta hud deficit, verjetno se pogovarjati, da bi vpis
povečali. Veste, da v Sloveniji niso sprejeti standardi in normativi
za noben zdravstveni profil. Veste, da smo ena najbolj starih populacij.
Veste, da imamo pred seboj probleme dolgotrajne oskrbe. Slovenija je žal
zamudila in ni razvijala in se s tem problemom v preteklosti ni spopadla,
torej mi rabimo dobro strategijo, pet, deset in 15-letno, katere kadre
bomo potrebovali, načrtno je treba to v šolski sistem vpeljati,
ker gre nenazadnje za odgovornost naših državljanov in potreb naših
državljanov. Jaz ta visoki zbor naprošam, v razmisleku, da rabimo,
če že zagovarjam premalo zdravnikov, da povečamo vpis in da naredimo
projekcije in da smo pošteni do državljanov in ob tem,
ko se spogledujemo z Evropo, težimo k temu, da bomo imeli v Sloveniji
tudi evropsko primerljivo zdravstvo. Hvala. –Hvala lepa. Še ministrica
za šolstvo z enim pregledom ponudbe, preden gremo potem na razpravo.
Hvala lepa, predsednik. Lep pozdrav tudi v imenu ministrstva
za izobraževanje, znanost in šport. Samo ena kratka slika tega stanja,
na podlagi vaše ponudbe, ki je bila podana v soglasje vladi, in sicer
s strani štirih javnih visokošolskih zavodov in pa desetih koncesionarnih
študijskih programov na zasebnih visokošolskih zavodih. Šla bom
večinoma čez pregled za redni študij, ker je pri izrednem študiju številka
toliko nižja, da je v bistvu primerljiva, ampak precej nižja.
Vse skupaj je bilo letos
na vaši strani predlagano za potrjevanje
16.155 vpisnih mest za 1. letnik za študente iz Slovenije in pa držav
članic Evropske unije, in pa 2365 za študente, Slovence brez
slovenskega državljanstva in pa tujce iz držav nečlanic Evropske unije.
Za to prvo skupino pomeni to nekaj manj kot 250 vpisnih mest, glede
na lansko leto, za to drugo skupino, torej za tako imenovane tujce,
pa je ta številka za skoraj 100 višja, v primerjavi z lanskim letom.
Zdaj pa samo, če gremo pogledati v primerjalnem, medčasovno gledano,
razmerjem med vpisanimi mesti za redni študij, glede na študijsko
področje. To se, kot vidite, skozi čas ni bistveno spreminjalo,
se je pa v zadnjih letih povečal delež vpisnih mest s področja
prozdravstva in naravoslovja. Ostalim področjem se je zmanjšal,
pa smo kljub vsemu slišali pred našo predstavitvijo kar nekaj dilem
oziroma še vedno stisk, povezanih s tem dejstvom. Če pogledamo
po študijskih področjih, kje so tista razpisna mesta, kjer je ta delež
vpisnih mest najvišji: tehnika, proizvodnje, tehnologije
in pa gradbeništvo na prvem mestu. Potem na drugem mestu že omenjene
poslovne in pa upravne vede ter pravo, na tretjem mestu umetnost
in humanistika. Če gremo pa recimo od spodaj navzgor, pa na zadnjem
mestu kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo in veterinarstvo, transport,
varnost, gostinstvo in turizem ter osebne storitve in informacijske
in komunikacijske tehnologije, za katere smo pa že prej slišali,
da so nekaj, kar je potreba trga in tudi prihodnosti.
Glede na sam odziv študentov in pa študentk, lahko ugotovimo,
da je na celotno ponujeno ponudbo odziv zasedenosti vpisnih mest,
razpisanih na tej ravni dodiplomskih in pa enovitih magistrskih študij
na javnih in koncesioniranih visokošolskih zavodih; 82,7-odstoten,
najvišji prav na polju zdravstva in socialne varnosti; 100,9-odstoten
je ta vpis, potem na polju informacijske in komunikacijske
tehnologije, na tretjem mestu so izobraževalne znanosti
in pa izobraževanje učiteljev. Če gremo pa od spodaj navzgor,
pa na zadnjem mestu interes, transport, varnost, gostinstvo,
turizem, osebne storitve, kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo, veterinarstvo,
naravoslovje, matematika in statistika. Potem delež
zasedenosti razpisanih mest za vpis v 1. letnik, prvič vpisanih.
Če spet gledamo ta delež, vidimo, 82,7 odstotkov je, relativno,
v primerjavi s prejšnjimi leti, visok, in tule spet podobna slika,
kot sem jo izpostavljala že prej. Največja zasedenost na zdravstvu
in pa na socialni varnosti, potem gremo naprej,
informacijsko-komunikacijske tehnologije, pa potem dalje
izobraževalne znanosti in izobraževanje učiteljev,
in podobna slika potem tudi, če bi šli od spodaj navzgor
pogledati. Tole pa je slika, ki kaže na to,
da 75,2 odstotka diplomantov 1. stopnje,
recimo študijskega področja naravoslovja, matematike
in statistike, 12 mesecev od zaključka prvostopenjskega
študija, nadaljuje svoj študij potem tudi na 2. stopnji. Zelo podobna
slika je tudi v večini vseh ostalih programov,
ta svetlo modra barva je tista, ki kaže na delež
študentov na posameznem področju, ki potem
nadaljujejo študij še na 2. stopnji. Se pravi takrat
ga praviloma tudi zaključijo. To je točka, ko dejansko stopijo
na trg dela oziroma na to povpraševanje. Tule še
informacija o tem, kakšen delež 19-letnikov se vključi v dodiplomski
študij, in sicer vidite, da se ta številka giblje tam nekaj nad
45 odstotkov in da je podobna tej številki, tudi v primerjavi
s prejšnjimi študijskimi leti. Malo raste, ampak ni neka bistvena
razlika. Trajanja študija dodiplomiranja za generacijo 2019,
se pravi diplomanti 1. stopnje triletnega dodiplomskega študijskega
programa; 4,4 leta, šestletnih enovitih;
6,9 let in pa dvoletnega magistrskega študijskega programa; 3,8 let.
To je tudi kar zanimiv podatek, ki kaže na to, da študenti kar nekaj
časa potem potrebujejo zato, da zaključijo študij in da vstopijo
na trg dela. Mogoče bi na tej točki tudi zaključila, pa ostale stvari,
kar bo še, pri vsebini za razpravo naslovila. Hvala lepa. –Hvala lepa.
Zdaj je beseda vaša. Predlagam, da naredimo krog, kar po vrsti.
Začeli bi s šolstvom, z gospodom Papičem, pa potem pri gospodarstvu,
z gospodom Gorjupom. Če se kdo ne želi oglasiti, ko bo na vrsti,
tudi lahko počaka na kasneje, ampak po nekem redu moramo iti,
tako da, prosim. –Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik
vlade, ministri, gostje, udeleženci tega posveta.
Dovolite, da v začetku podam nekaj splošnih ugotovitev,
bom pa v drugem delu sigurno prešel na področje,
kjer bom poskušal predstaviti glavne razloge, predvsem
za področje medicine in pa za področje tehnike, in sicer, zakaj
so take številke, kot so. Najprej pa nekaj ugotovitev.
Najbrž se vsi lahko strinjamo, da se strateški razmisleki
ne opravijo v enem popoldnevu. Predsednik vlade
je omenil, da smo pozni. Jaz si predstavljam,
da je to šele začetek nekih strateških razgovorov,
ker trenutno smo v situaciji, ne pet pred dvanajsto, ampak pet čez
dvanajsto, če govorimo samo o razpisu. V Sloveniji je v pripravi
nacionalni program visokega šolstva 2021/2030. To je odprt dokument,
ki ni zaključen, in seveda, je to mehanizem, kako nam bo pomagal.
Jaz bi mogoče omenil tudi prejšnji nacionalni program, ki se je
zaključil v prejšnjem letu, zelo učinkovit, ampak v bistvu več ali
manj, ali pa večji del, črke na papirju. Lahko pripravimo super
dokument in to so strateški dokumenti. Govorimo o tem,
ali je vpis strateško dejanje. Jaz mislim, da je še nekaj nad samim
vpisom enega leta. Omenil bi tudi to, da se je v prejšnjem letu
zaključilo triletno financiranje, zaradi razlogov smo imeli samo
tri leta, čakamo pa na novo finančno perspektivo, če lahko tako rečem,
za naslednja štiri leta. V tem dokumentu, kjer se mi dobesedno
pogajamo z ministrstvom, seveda se direktno vnašajo usmeritve
vlade v pogodbo o financiranju. Če ne poznate, v prejšnjem dokumentu
so bila definirana prioritetna področja, ki jih je definirala vlada,
katerakoli že. Prvo je bilo internacionalizacija, drugo,
zagotavljanje kakovosti in tretje, sodelovanje z okoljem. Se pravi,
to so dokumenti, če že ne nacionalni program, pa gotovo pogodba
o financiranju, kjer vlada direktno v razvojnem stebru financiranja
podaja glavne usmeritve za univerze, glede strateških dokumentov.
Najbrž se vsi strinjamo, če zmanjšujemo vpis, konkretno na eni
univerzi, na enem področju, to absolutno ne pomeni, da bomo s tem
dvignili vpis na drugem področju. Če nekdo hoče študirati francoščino
in ne bo uspešen pri vpisu, gotovo ne bo šel študirati fizike,
kot primer. Še enkrat bi izpostavil to, da pozdravljam to,
da se pogovarjamo, ampak še danes ne razumem, zakaj smo vključili
v ta proces generacijo dijakov in dijakinj, ki se pripravljajo
na maturo, ki so še vedno doma. Zakaj še njih mučimo s procesom
potrjevanja samega razpisa. Tukaj sem kot predstavnik največje
in najstarejše univerze. Lahko rečem, da smo med tremi odstotki najboljših
univerz na svetu. Če govorimo o lestvicah, bi podal samo to,
kot primerjava. Če se primerjamo z Nemčijo, lahko pogledamo tudi,
koliko nemška univerza dobi na študenta ali pa na profesorja,
ali pa po kakšnem drugem kriteriju. Ta faksor je tudi 1:100. Se pravi,
če nekdo dobi stokrat več denarja na študenta, potem je gotovo pred
nami. Jaz bi obrnil. Jaz bi rekel, mi smo ekstremno uspešni, glede
na način financiranja, ki ga imamo, ali pa obseg financiranja,
ki ga imamo. Mi tekmujemo v mednarodnem prostoru, ne v domačem,
in to ne v evropskem, ampak v svetovnem prostoru. Gotovo pri tem
javnem šolstvu izpostavljam tudi to zavezo, da ni samo pomembno
vodstvo univerze, so pomembni zaposleni in predvsem so pomembni
študenti. Jaz sem predlagal, da se tega posveta udeležijo tudi
sindikati in pa študentska organizacija, nisem dobil odgovora.
Prej sem omenil, da upam, da bomo danes dobili informacijo,
da bo ta potrditev vpisa sprejeta. Poudarjam, da je univerza vedno,
vsaj naša, pripravljena za kakršnokoli razpravo, smo odprti
za dialog. Zelo poredkoma uporabljam termin avtonomija, ker se ga
zlorablja. V tem trenutku ga bom uporabil, ampak na tak način,
avtonomen, ne pomeni, da smo nad krovno zakonodajo, ali pa nad
normami, ki veljajo v neki družbi. Daleč od tega. Prepričan sem,
da mehanizem, kako vlada vpliva na delovanje visokega šolstva,
poteka preko pogodbe o financiranju, z glavnimi usmeritvami, in seveda,
kako pa sama univerza, ko pridobi določena sredstva, organizira delo,
to je pa področje avtonomije univerze. Se pravi, obstaja
ta povezava, nismo sami sebi namen, smo javna univerza in financira nas
državni proračun.
Zdaj bi se pa bolj vsebinsko lotil teh številk, pomislekov
in pa dejstev. To so dejstva. To, kar ste predstavili,
so dejstva. Ne gre za nove ugotovitve.
Najprej sodelovanje, konktretno Univerze v Ljubljani,
z gospodarstvom. Bom konkreten pa bom omenil Gospodarsko zbornico
Slovenije. Ne vem, koliko je znano, da smo pred kratkim podpisali pismo
o nameri oziroma neko zavezo, naša univerza oziroma rektorska
konferenca ... Združenje inštitutov in pa Gospodarska
zbornica, namero, da smo strateški partner pri bodočem zagonu
gospodarstva v naslednjem obdobju, seveda, upamo, kmalu po koncu
te krize. Že pred letom, dvemi, smo skupaj podpisali minister
za gospodarstvo, predsednik gospodarske zbornice, jaz sem bil,
direktor kemijskega inštituta, prejšnji minister za izobraževanje,
zavezo za sodelovanje pri tako imenovanem projektu Slovenija 5.0,
in pa glede splošnega sodelovanja. Jaz prihajam s področja tehnike.
Verjemite mi, da izredno dobro poznam, kakšne so potrebe slovenskega
gospodarstva, ne samo na področju elektrotehnike, ampak tudi širše.
Jaz se sam zavezujem, da bomo mi, kot Univerza v Ljubljani, sami začeli
določene posvete z gospodarstvom, ampak po panogah, in bomo
mi zagotavljali to komunikacijo z našimi partnerji, da poiščemo
rešitve oziroma definiramo, kako bomo zmanjšali tudi ta problem
glede kadra. Pri vsakem sodelovanju, ki ga imamo mi z gospodarstvom,
to sodelovanje vključuje tudi kadre. To je vedno pogoj. Lahko kasneje
še kaj več na to temo. Zdaj pa področje medicine in zdravstva.
Jaz sem imel danes zjutraj kolegij z dekani, dekanjami naših fakultet,
26 fakultet, in smo razpravljali tudi o tem posvetu danes.
Kolega Švab, dekan Medicinske fakultete, gotovo pravi, seveda
se lahko sprašujemo, koliko medicinska fakulteta lahko dvigne
vpis. Vemo, ekstremno. Lahko grem na 300. Če imamo zdaj osnovo 150,
dvignili smo za deset odstotkov v zadnjih dveh letih. Lahko jih
vpišemo 300, če zgradimo novo medicinsko fakulteto. Če bomo
to naredili, je naslednje vprašanje, kje bomo dobili profesorje.
Naslednje, se pravi kader, sem prepričan, da vsi na področju
zdravstva vejo za problem zaposlovanja profesorjev
na medicinski fakulteti. Tisti zdravnik, ki zaključi specializacijo,
ima praktično enako plačo kot redni profesor na medicinski fakulteti.
Vsi so pa praviloma pol-pol zaposleni. To vsi vemo, desetletja.
Zakaj tega nismo rešili? Zakaj? Jaz ne vem, zakaj.
Danes sem slišal ugotovitev, da klinični center sploh ne bi smel
nositi imena univerzitetni, ker to ni univerzitetni klinični
center, ampak je klinični center. Gre za vprašanje upravljanja
kliničnih praks. Ali je klinični center sposoben zagotoviti klinične
prakse za 300 študentov? Ne vem, če je.
Če grem naprej, na področje zdravstvene fakultete. Ne vem,
ali vam je znano, da mora zdravstvena fakulteta, pa ne samo naša,
vse zdravstvene fakultete, pa vem, da jih je več
v Sloveniji, plačati zdravstvenemu domu za to, da naš
študent lahko opravlja klinično prakso v zdravstvenem domu. Mi moramo
plačati njim. To je čista neumnost.
Veste, kaj se dogaja zdaj? Da smo začeli tekmovati med sabo,
kdo bo dal več za ugodnejša mesta v zdravstvenih domovih.
Če si v Ljubljani, seveda želiš biti v Ljubljani.
Če nekdo hoče z Jesenic priti v Ljubljano, kako bo dobil mesto?
Ne vem, bo več plačal zdravstvenemu domu? Poglejte,
sploh ne govorim še o financah, to so čisto organizacijske stvari,
ki nimajo veze z univerzo. Jaz sem se sestajal že z vsemi direktorji
zdravstvenih ustanov, zgodilo se ni nič. Ne vem, poleti smo začeli,
ministrica ve, ustanovili smo delovno skupino v okviru rektorske
konference, kjer smo začeli naslavljati ta vprašanja, in na koncu
se je končalo, da vse, kar naj bi naredili, je na naši strani.
Ministrstvo za zdravje ni prispevalo nič h kakršnikoli rešitvi. Imamo
zapisnike teh skupin, lahko si pogledate. Lahko se sprašujemo,
kdo je bil zdaj ali pa prej, pa potem, ampak poanta je v tem,
da se take banalne stvari ne premaknejo iz mrtve točke.
Naša medicinska fakulteta, če sem dobro obveščen, je zaprosila
za financiranje simulatorja, ki bi omogočil boljšo in bolj
učinkovito prakso. Kakor vem, da projekt ni bil odobren.
Omenjeno je bilo področje bega možganov. Ne vem, če poznate;
anketa študentov medicine govori o tem, da jih praktično 50 odstotkov
razmišlja o tem, da bo zapustila to državo. Smo za to mi krivi?
Danes sem slišal, izobrazba enega zdravnika gre do 400.000 evrov.
Vsak zdravnik, ki gre delati v Avstrijo, pomeni, da smo Avstriji
poklonili 400.000 evrov. To je znan problem Srbije. Ne vem,
koliko 1000 zdravnikov so zgubili, pa oni so rekli, da 200.000 stane
izobrazba. Potem smo ugotovili, da Srbija bolj financira Evropsko
unijo, kot pa Evropska unija njo. Mi seveda nismo tako daleč, ampak
trendi pa kažejo v to smer. Zdaj pa področje tehnike, ali pa,
če rečemo, primer medicinske fakultete je zelo simboličen, zaradi
tega, ker obstaja zelo velik interes za študij na medicini. Ta faktor
je celo 1:4, 1:3, se pravi do trikrat več ljudi, tam je pisalo 200,
se pravi dva, tudi do trikrat več ljudi želi študirati medicino,
kar je izredno dobro v smislu kakovostnih in dobrih študentov.
Jaz sem prepričan, da je ta faktor izredno učinkovit že pri dva,
ne pri tri, kar pomeni, da imamo potencial, da izobražujemo večje
število na medicini. Zakaj to izpostavljam? Zato, ker na tehniki
je pa obratno, na tehniki je pa problem. Tukaj govorimo
o vpisnih številkah. Mene zanima, ali pa nas vse zanima končni
rezultat. Končni rezultat je diplomant. To je tudi moje
področje, spomnim se na naši fakulteti. Šli smo na 300, pa iz 300
nazaj na 150. Zakaj? Zato, ker so se mrtve duše vpisale, ki niso
niti prvega letnika naredile. In če imamo 300 mest, je uspešnost
35-odstotna pri prehodu iz prvega v drugi letnik. Zdaj, ko jih imamo
150, je pa 65-odstotna. Se pravi, mi sploh nimamo interesa mladih
za študij tehnike, ali smo pa v nasičenju. Mi z vpisnimi
številkami ne bomo naredili prav nič.
Pa omenim področje računalništva.
Ta fakulteta ima vsaj novo stavbo, izredno dobre pogoje.
Kaj se dogaja? 13 asistentov, zaposlenih za nedoločen čas,
je dalo v zadnjih parih letih odpoved, zato ker že v Sloveniji
dobi trikrat, štirikrat, petkrat večjo plačo, kot pa jo imajo
asistenti na tej fakulteti. Jaz sem prepričan, da vsak njihov študent,
ki popoldne malo programira in malo fuša, zasluži trikrat več kot
ta asistent, ki ga uči cel dan. Ni kadra, preobremenjeni so. Imajo
vsaj opremo oziroma vsaj infrastrukturo in tako naprej.
Dovolite, da omenim še to. Jaz sem bil zelo vesel,
da so na tej strateški listi ali pa listi strateških investicij,
so se pojavile tri, štiri naše fakultete. Veterinarska fakulteta ima
pripravljeno celotno dokumentacijo, samo gradbeno dovoljenje lahko vloži
in plača spet milijon in vem, koliko, pa ne vemo, ali bomo lahko
začeli graditi ali ne. Delajo se načrti, arhitekturni,
urbanistični, vse je že končano, delajo se načrti za fakulteto
za farmacijo, ki je podobna kot medicina, tudi 90-odstotna uspešnost.
TULE MANJKA ŠE 1 URA OD NEKOGA
izboljšati, če bi bile seveda možnosti v teh širših pogojih,
nekoliko boljše. Tisto, kar je mogoče nekoliko nerodno dejstvo,
financiranje, ki ga dobi za izvajanje visokošolske,
torej študijske aktivnosti fakulteta, s strani Republike
Slovenije je seveda nekako dimenzionirano na čase pred 13 leti,
ko je ta veljal za izvajanje približno dveh do treh študijskih
programov. Nekako na žalost, ta podedovani sistem financiranja,
je stvari do te mere zabetoniral, da je na nek način izjemno težko
nove, akreditirane programe, po katerih obstaja povpraševanje,
potem izvajati v obliki rednega študija. Zato paradoksalno,
naša fakulteta večino mest na področju računalništva,
spletnih tehnologij in, od prihodnjega leta naprej,
podatkovnih znanosti, razpisuje izredno. Kljub temu da smo javna
fakulteta. Zato ker je preprosto sistem takšen, da nas javno
financiranje glede tega omeji oziroma nas omeji po kapacitetah
samo na en del programov, ki jih imamo že od prej. Kljub temu
da bi seveda zanimanje obstajalo tudi za druge programe. Seveda tudi,
če se to financiranje nekoliko izboljša, sistem seveda ni narejen
tako, da počasi počasi sledi vpisu, z nekim zamikom, trčimo ob drugo
oviro, tudi take sistemske narave, to je tudi problem, ki ga je omenil
kolega, rektor ljubljanske univerze in, ki omejuje mlajše institucije,
celo verjetno še bolj. Zakon o izvrševanju proračuna,
ki nas seveda omejuje na deset FTE iz te aktivnost.
Seveda ja, fakulteta raste kljub temu. Fakulteta raste s pomočjo
pridobivanja nacionalnih projektov in še toliko bolj evropskih
projektov. V tem smo zelo uspešni. Ampak mi ne moremo s tem rešiti
problema, kako potem izvajati redni študij na recimo računalništvu
in spletni tehnologiji, ker so ljudje plačani za druge zadeve.
Ker so plačani, da izvajajo evropske projektne, ne pa da poučujejo.
Tako, da imamo tukaj resno sistemsko omejitev, ki bi jo zelo radi
presegli, če bi jo mogli. Seveda bomo izjemno veseli vsakega
razumevanja, ki bi nam pomagalo ta problem premagati.
Seveda tudi, ko bomo to omejitev premagali, se bomo soočili s tisto
dilemo, ki ste jo že omenili. Vprašanje plač v javnem sektorju,
ampak to lahko premagamo, če imamo, po naši oceni, dovolj časa. Na srečo
obstajajo še idealisti, ki so pripravljeni delati v akademski
sferi za znatno manjši denar, ker je pač akademska sfera. Na srečo se še
nekaj takih najde.
In tretja zadeva, ki bi jo rad izpostavil. Omenjen je bil vidik
internacionalizacije. Tega tudi mi, bom rekel precej poudarjamo.
Na več nivojih. Nekako vsako leto imamo vpisanih več študentov
iz Evropske unije in drugih tujih držav. Ta hip smo na 17 odstotkih.
In ta odstotek raste, kot rečeno. Ampak seveda tudi tukaj naletimo
na določene ovire. Mi smo atraktivni, tako za tuje študente, kot za
študente iz drugih slovenskih regij. Mi nismo mišljeni kot lokalna
fakulteta. Fakulteta mora biti nacionalna in mora biti vpeta
v mednarodni prostor. Ampak seveda tukaj pa naletimo spet na težavo
z infrastrukturo. Torej za razliko od teh večjih univerzitetnih
središč, je Novo mesto, jugovzhodna Slovenija, dejansko brez kapacitet
za nastanitev študentov. Tudi to je izjemno pereča tema. Kako naj
pridejo ljudje iz tujine k nam študirati, kako naj pridejo k nam
študirati iz drugih regij, če se študent nima kje nastaniti.
To so na nek način izzivi. S premagovanjem teh izzivov se tudi
lahko bolj približamo reševanju tistih izzivov, ki so bili
izpostavljeni na začetku. Da ne bo pomote, jaz nisem tukaj
jambral kaj vse je narobe, poskušamo reševati težave.
Da jih rešujemo pač moramo na njih seveda opozoriti in upam, da najdemo
načine kako jih konstruktivno in v dobro Slovenije dejansko tudi
rešimo. Hvala, kot rečeno, še enkrat in upam,
da ta današnja debata ni konec nečesa ampak začetek razprav,
ki se morajo nadaljevati in, ki so lahko v skupno dobro.
Toliko. Hvala. -Hvala lepa. Razprave in ukrepanje. -Tako je, seveda.
Naprej, gospa Nada Rožmanec Matičič. -Ja. -Prosim. -Pozdravljeni gospod
predsednik, pozdravljeni ministrica in ministri, rektroji, dekani,
spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav predstavnikom gospodarstva.
Fakulteta za dizajn se ukvarja z dizajnom. Dizajn pomeni strategijo.
In pred 17 leti smo na pobudo, ravno Gospodarske zbornice, začeli
pripravljati programe, ki bi podpirali razvoj novih produktov,
sistemov, konceptov z višjo dodano vrednostjo in to danes tudi počnemo,
preko pedagoškega procesa, znanstveno raziskovalnega, razvojnega
in umetniškega, na področju notranje opreme in arhitekture prostora,
na področju vizualnih komunikacij, tekstilij in oblačil. In, če rečem,
da na teh treh področjih, kjer imamo tudi koncesijska sredstva na prvi
stopnji imamo ogromno število študentov, ki bi radi študirali.
Žal jih sprejmemo v paketu 70 na leto. Zakaj imamo tak naval na te
tri smeri? Predvsem zato, ker prihajajo iz vseh slovenskih
regij, iz že morda obrtniških in podjetniških okolij in kjer
si želijo, ravno skozi študij na Fakulteti za dizajn, pridobiti
kompetence, načrtovati nove izdelke, nove koncepte za morda svoja lastna
podjetja in tako v regije nazaj prinašajo neko dodano vrednost,
kar je seveda izjemno spodbudno tudi pri zaposlitvah. Tako, da po vseh
analizah beležimo 92 odstotno zaposlitev po šestih mesecih
diplomiranja. Imamo še dve drugi smeri. Namreč, če govorimo o končnih
produktih z visoko dodano vrednostjo, nismo seveda s tem
razvojem naredili nič, če jih ohranjamo, grdo rečeno, v predalih
ampak jih je potrebno prenesti v gospodarstvo in pa seveda iz tega,
skozi promocijo in drugimi kanali,
enostavno s podjetji plasirati,
ne samo na domače, ampak globalne trge. V ta namen je bil, nekaj let
nazaj, akreditiran program dizajn management, ki je še kako pomemben
za razvoj in promocijo gospodarskih subjektov in tako Fakulteta
za dizajn, da dosegamo te cilje, sodelujemo s številnimi inštituti
doma in v tujini, z vsemi tremi javnimi univerzami in seveda tudi
z deležniki iz gospodarstva. Uspešno razvijamo projekte preko
Po kreativni poti v gospodarstva in ostale evropske projekte,
kjer se pravzaprav soočamo z globalnimi partnerji. Dizajni ni
samo strategija. Dizajn je brez mej. Zato smo mi izjemno orientirani
v globalni prostor, smo tudi člani Svetovnega združenja za industrijsko
oblikovanje WR design organization. Da je dizajn izjemna strategija in
komponenta za gospodarsko rast dokazuje, da je Ljubljana oziroma
Slovenija center sveta na tem področju, kajti vemo kako močne
so kulturne in kreativne industrije prav v naši državi.
Dva dni nazaj smo dobili povabilo, da Ljubljana postane svetovna
prestolnica dizajna. Mislim, da je to ena res velika referenca. In seveda
upamo na vsako podporo vlade, mesta Ljubljane, gospodarstva
in tako naprej. Fakulteta za dizajn kompetence svojih študentov
in diplomantov gradi tudi predvsem s pomočjo Evropskega združenja BEDA,
s sedežem v Bruslju, kjer zdaj že dve leti gradimo skupne razvojne
projekte na področju novega evropskega bauhausa, katerega
pokroviteljica je predsednica Evropske komisije Ursula von der
Leyen. Seveda smo mi partnerji še v drugih platformah, ki smo jih
ustanovili šest držav, Velika Britanija, Švica, Italija, Nemčija,
Belgija. Pridružila se nam je tudi Kitajska in Madeira. Kjer delamo
predvsem interdisciplinarne projekte, vse v smeri doseganja
vsakršnega cilja agende 2030. Trajnost, izraba lesa, se pravi,
domačih surovin, izraba čim manj transportnih stroškov, izdelava
produktov, ki terjajo čim manj energije, vse to so neki cilji,
ki smo si jih zadali na naši fakulteti. Poleg tega pa seveda
ne smemo pozabiti na krožno gospodarstvo, ki je pri nas vsak
dan prisoten na vseh projektih, ki jih delamo, predvsem na
stanovanjskih projektih, poslovnih, razvijamo nove turistične produkte
in pa seveda poslovne prostore, s tem, da mi vse stvari
interdisciplinarno povezujemo na te projekte. Običajno so vedno
prisotna podjetja, kjer pogosto vabimo eksperte iz industrije,
seveda smo tudi redni člani
gospodarske zbornice, tako da vse te ideje tudi uveljavljamo preko
razvojnih centrov, preko kompetenčnih centrov, preko sripov.
Zdaj se tudi povezujemo z ministrstvom za obrambo, kjer bomo
sodelovali z vidnim slovenskimi inštituti pri oblikovanju bolj
kakovostnega življenja za NATO in MORS, in lahko bi rekla, da so
te izkušnje, kjer so prisotni študenti, gospodarstvo, to se pravi,
ta trikotnik, idealna kombinacija za doseganje naših globalnih ciljev.
Družbena odgovornost je druga pomembna strateška usmeritev naše
fakultete. Izvajamo številne humanitarne in družbene odgovorne
projekte, tako da na tem področju sodelujemo z obema kliničnema
centroma, tako v Ljubljani, kot v Mariboru, ker smo projektirali
prijaznejše okolje za bolne otroke. Sodelujemo s številnimi centri
ponovne uporabe, tako da veliko razvojnih projektov pa imamo tudi
pripravljene za različno gibalno ovirane starejšo populacijo,
kjer smo tudi preuredili 70 stanovanj, zato da starejši lahko
z različnimi ovirami ostajajo čim dlje doma in ne gredo v domove.
Skratka, dizajn je izjemno pomemben, kjer seveda moramo združiti vse
družbene, vsa znanja iz različnih ved,
predvsem pa tudi inženirska, tako da ne spadamo čisto
pod humanistiko kot dizajn, ampak združujemo vse vede,
zato da lahko dosegamo vse rezultate. Inovacija je naš končni cilj.
Beležimo 34 patentov, deset evropskih modelov,
čez preko 100 nacionalnih in mednarodnih nagrad in lahko rečem,
da si samo želim v tem slovenskem prostoru,
da bi strateški dosežki dneva inovativnosti, zares postali
realizacija in se izjemno veselim nadaljnjega sodelovanja,
tako da poleg zelene arhitekture smo lahko zares v Sloveniji ponosni,
nenazadnje na čudoviti zeleni objekt v Dubaju, kjer se bo slovensko
gospodarstvo lahko predstavljalo v vsej svoji svetovni širini.
Tako da, hvala lepa za pozornost. -Hvala lepa. Doktor Blaž Nardin,
prosim. -Lepo pozdravljeni, spoštovani gospod predsednik vlade,
spoštovana ministrica, kolegi ministri, kolegi iz industrije,
kolegi iz visokega šolstva. Moja pot je malo drugačna verjetno, kot od
vseh ostalih. Ker prihajam iz Fakultete za tehnologijo
polimerov, pred tem pa sem 15 let delal, sodeloval aktivno
v industriji in sem običajno sedel na drugi strani tele mize in zelo
dobro poznam potrebe gospodarstva in sem se tudi nekako odzval
na vabilo, da vodim to zelo nišno fakulteto, lahko tudi rečem malo
fakulteto po številu vpisanih, ampak zelo veliko po pomembnosti.
Fakulteta, če že zdaj govorimo o velikosti, smo razpisali 40 mest
za redni študij in 40 mest za izredni študij. Nekako
ne smatramo, da je potrebno razpisati več delovnih mesto,
ker ne kako ugotavljamo, da je to nekakšna absorpcijska sposobnost,
ki jo ima slovenska polimerna industrija nekje na letnem nivoju,
kar se tudi dokazuje na stopnji zaposlenosti naših diplomantov,
ki je približno 96 odstotna, šest mesecev po diplomiranju.
To govorim za prvo stopnjo, na drugi stopnji, kjer imamo izredni študij,
pa se lahko pohvalimo s 100 odstotno zaposlivostjo vseh diplomantov
in mislim, da tukaj pa imamo manjko. Se pravi, da ne uspemo producirati
toliko diplomantov, kolikor bi jih dejansko industrija potrebovala.
Za danes smo na uvodnem delu videli kar nekaj strukturnih težav, ki jih
ima slovensko gospodarstvo. Videli smo, kateri poklici primanjkujejo
in videli smo tudi, da največ pomanjkanja poklic je v tisti nižji
poklicni fazi, do katere prihaja zaradi zelo enostavne stvari,
ki se ji reče vertikalna prepustnost šolskega sistema v Sloveniji.
Vsi vemo, če pogledamo malo naokoli, bomo ugotovili, da nekdo, ki se je
vpisal v triletno šolo, nadaljuje svojo poklicno v tri plus dva.
Potem v tri plus dva, ko konča kot tehnik, se vpiše v višjo šolo,
potem postane inženir in potem kot inženir, seveda ne bo več delal
v delavnici. In to sem se sam, kot gospodarstvenik, večkrat
srečeval in smo stalno ugotavljali, da je to dejansko en ogromen problem
in dobiš slabega inženirja, namesto dobrega strokovnjaka, ki bi znal
kakšno stvar tudi z rokami narediti. Mislim, da bi bilo tukaj zelo
pomembno razmisliti ravno o tem, kako zavreti, vsaj delno zavret,
ampak nekako časovno zavret to vertikalno prepustnost v slovenskem
izobraževalnem sistemu. Kolegice in kolegi, ki sedimo na tej strani
mize, mislim da se moramo vsi skupaj naprej v sebe uzreti in premostiti
te težave, jaz jih ne želim spoznati in se ne želim poistovetiti z njimi
javno in zasebno. Meni je to nepomembna razlika. Zakaj. Zato ker
je meni pomembno, kar bomo mi dali našim kolegom v industrijo, kar bomo
dali našim kolegom v družbo, če se širše izrazim. Zato je
predvsem na nas, da damo od sebe vse, da bodo naši produkti, to pa
so diplomantke in diplomanti naših fakultet in visokošolskih zavodov,
da bodo le ti imeli kakovostno znanje, da bodo zaposljivi, kjerkoli
jih naša družba potrebuje. Jaz sem imel to čast, da sem sodeloval letos
v ekspertni skupini za pripravo NPVŠ-ja in lahko vam povem,
da je celotna skupina delovala zelo usklajeno, da smo šli preko javnega
in zasebnega, da smo vsaj, mislim da, uspeli vzpostaviti en sistem
enakopravnosti zavodov in ta NPVŠ, zdaj vemo, da je v diskusiji
na svetu za visoko šolstvo in jaz upam, da bo ta dokument, za katerega
smatram, da je vrhunski dokument, tudi prestal vsa ta kritična
presojanja, ki sledijo v proceduri in da bo čimprej ugledal luč sveta.
Kar se pa tiče objave razpisa, bi pa tudi z moje strani apel
na Vlado Republike Slovenije, da se čim prej ta zadeva potrdi, ker dijaki
si ne zaslužijo takega nestabilne situacije. Hvala lepa. -Hvala lepa.
Doktor Rončevič. -Spoštovani gospod predsednik vlade. Najlepša hvala
za povabilo. Spoštovana ministrica, ministri, predstavniki gospodarstva,
spoštovani akademski kolegi. Svojo akademsko pot izvajam na dveh
institucijah, v eni zasebni in eni javni. Obe sta izven teh dveh
največjih akademskih centrov. Na tak tip razprave, razpravo
prihodnosti visokega šolstva, sem bil povabljen prvič po osmih
letih, takrat sem sodeloval kot generalni direktor odgovoren za
to področje. Pred današnjim povabilom, pred današnjim dogodki,
so se v visokem šolstvu, o politiki, o zakonodaji o defaktu pogovarjali
mimo nas. Danes smo slišali s strani nekaterih predstavnikov o tem kako
so vedno odprti na pravni dialog, jaz osebno, morda govorim izključno
v mojem imenu, jaz te odprtosti nisem zaznal. Preprosto smo čakali,
kaj nas bo s strani države doletelo in se kot institucija ukvarjali
s sabo, s svojimi študenti, z našimi poslovnimi partnerji,
da smo se kljub vsem spremembah, ki so se napovedovale, včasih tudi
zgodile, preživeli, se razvijali, napredovali. Nadalje, ne razumem
vika in krika, povezanega s tem procesom, s tem pogovorom.
Jaz sem globoko prepričan oziroma vsi smo prepričani, tako vemo,
da se bodo dijaki vpisali na fakultete, razpis bo in tudi
ne verjamem, da se dijaki ukvarjajo s tem, če bo razpis objavljen dva
tedna kasneje. Dijaki trpijo samo, če jim odrasli, ki imajo na njih
vpliv, povedo, da trpijo. Drugač pa, verjemite mi, da se dijaki četrtih
letnikov s tem ne ukvarjajo zelo intenzivno, vsaj velikanska veličina
teh dijakov ne. Danes sem imel kolegij fakultete, strokovne
sodelavce smo vprašali, ali bodo kakršnekoli težave z organizacijo
informativnega dneva in so me samo debelo pogledali, češ zakaj.
Kajti, tudi te pripombe smo slišali. Jaz vidim to kot neko čudovito
priložnost za širši razmislek o slovenski visokošolski politiki.
Ker je že veliko časa minilo, se bom dotaknil samo nekaj malega alinej.
Jaz sem, tako kot tudi vi, zelo podrobno pogledal predvsem
podatke o zasedenosti študijskih mest, pri čemer je bila moja
perspektiva morda drugačna od perspektive večine teh, ki so
do sedaj govorili. Jaz se pregledal kakšne so regijske razlike glede
zasedenosti študijskih mest in ena stvar, ki sem jo opazil, se pravi,
da sem se ukvarjal z regijami, ne toliko s posameznimi področji,
ker sem vedel, da bodo to drugi gledali. Vidno je, da imajo celo
večje univerze nižji delež zasedenosti na tistih svojih
članicah, ki so locirane izven dveh največjih slovenskih mest. Univerza
v Ljubljani ima fakulteto z dokaj nizkim deležem zasedenosti mest kot
v Portorožu, Univerza v Mariboru ima enote v Kranju, Celju, Krškem
in Brežicah. Jaz imam eno tezo, ki jo že daljši čas razvijam,
da pravzaprav visoko šolstvo razmeroma samozadostno, usmerjeno
v lastne potrebe in tudi država je visokemu šolstvu dopuščala.
Nikoli pa se ni visoko šolstvo ali pa visokošolska politika poimenovala
kot instrument razvojni politiki, inovacijske politike, regionalne
politike. In rezultati te nižje stopnje zasedenosti študijskih mest
izven velikih dveh središč, je tudi posledica med drugim dolgotrajne,
vztrajne, investicijske politike. Se pravi, javna infrastruktura se je
gradila skoraj izključno, ne čisto, ampak skoraj izključno v seveda teh
dveh velikih središčih. Tudi danes smo nekaj malega slišali
o strateških projektih in so se seveda pričakovanja iz tistih koncev
spet pojavljala. Legitimo, jaz samo povem, kakšne so posledice tega.
Druga alineja. Želeli bi opozoriti, da vse družboslovje ni enako.
Tudi humanistika ne. Jaz poznam fakulteto za dizajn, sem vesel,
da se je dekanja oglasila pred mano. Vem, da ta fakulteta zelo dobro
dela, lahko sodeluje pri dizajnu produkta z visoko dodano vrednostjo.
Torej ti procesi niso izključno tehniški, tehnični ali pa tehnološki
procesi. So interdisciplinarni procesi. To ni slovenska
pogruntavščina. To je pogruntavščina kako priti do takih produktov tistih
družb, ki sodijo med najbolj inovativne družbe na svetu. Torej ne
gre izključno za področje študija, ampak se je treba pogovoriti tudi
z vsebino vsebino programov na različnih področjih. Še posebej to
velja za nas, ki smo kot področje, soficitarni. Torej se moramo mi,
ki izvajamo te programe, vprašat ali želimo imeti diplomante, ki bodo
družbo samo mislili, samo kritizirali ali pa jo bodo
gradili, reševali probleme, delali v gospodarstvu, sodelovali
v interdisciplinarnih timih. Odločitev naše fakultete je bila,
že pred 15 leti ob ustanovitvi, jasna in zaradi te odločitve naši
diplomanti ne polnijo statistike brezposelnih na Zavodu
za zaposlovanje. Se zaposlujejo v vseh treh sektorjih, torej
v gospodarstvu, javni upravi in v nevladnem sektorju. Zakaj?
Zato, ker jih treniramo zato, da rešujejo probleme. Da znajo
sodelovati z drugimi. Ukvarjajo se s ključnimi temami oziroma projekti,
kot so kožno gospodarstvo, informatizacija, oblikovanje
psihološkega stresa in s tem vplivanja na visoko stopnjo
učinkovitosti oziroma na neizgubljanje delovne
učinkovitosti v organizacijah in tako naprej. Zato imamo lahko
na naši fakulteti veliko tujcev, več kot vsak peti študent naše
fakultete je tujec. Letos prihajajo iz največ držav do sedaj, iz 18-ih
držav in tako naprej. Kot družboslovci imamo razlog
za samozavest, imamo razlog za optimizem. Ali ima razloge
za optimizem tudi Slovenija? Jaz mislim da ne. Oziroma zdaj vidim
en obet, ta obet je pripravljenost te vlade, da se loti tega
strateškega vprašanja. Bil sem zelo vesel, ko je bilo rečeno, da to je
strateško vprašanje te države. Sem pa vseeno razmeroma
pesimističen. Ker nekateri razlogi za tako situacijo, ki jo pač imamo,
so sistemski. Recimo tipična zgodba je bila zadnja sprememba zakona
o visokem šolstvu oziroma zadnja, ki se je ukvarjala s problemom
financiranja v visokem šolstvu. To je zabetonirana ta finančna
razmerja med institucijami, v tem smislu, da so popolnoma
nerazvojna. Sicer notri imamo nekaj, čemur se reče razvojni steber
financiranja, ki pa je zelo majhen in je nemogoče resno početi te
stvari. Tisto, kar se financira v okviru razvojnega stebra
financiranja, mi smo veseli, da ga imamo, ampak to se lahko
financira tudi iz različnih evropskih projektov. Ravno tako sem
skeptičen glede obetov zaradi predloga o zakonu razvojno
raziskovalni medicinski dejavnosti, danes in v medijih smo slišali kako
je res nujno, da se čimprej ta zakon sprejme, jaz upam, da v taki obliki
res ne. Res upam, da v taki obliki ne. Izhodišča NPVŠ 2030, jaz se
opravičujem, povedali ste kako ste bili v skupini usklajeni. Ja,
v tej skupini ste bili kot predstavnik gospodarstva edini
zasebni zavod vključeni. Ne kot predstavnik reprezentativne
skupnosti samostojnih visokošolskih zavodov, sem zelo vesel, da ste to
tudi povedali takrat, ko smo vas o tem povprašali, ampak kot
predstavnik, če se prav spomnim, Gospodarske zbornice Slovenije.
Torej reprezentativna skupnost, v kateri je več kot 75 odstotkov
vseh visokošolskih zavodov, v oblikovanju tega dokumenta ni
sodelovalo. Pri čemer ta dokument pokriva strateško usmeritev do leta
2030. Torej, če bi na osnovi teh izhodišč sprejet ta NPVŠ, bomo šli
deset let naprej po isti poti. Tako, da jaz upam, hvala za vašo
pozornost in jaz res upam, da se bo ta strateški pogovor nadaljeval.
Da se bom ukvarjal tudi s temi vidiki. In seveda, v kolikor bomo
povabljeni kot institucija k tem pogovorom, bomo pri tem z veseljem
sodelovali. Ne glede na to katera vlada, kateri minister, kdo bo v teh
delovnih skupinah, nikoli ne bomo zavrnili pogovora o takih pomembnih
temah. Hvala lepa. -Hvala lepa. Doktor Ivica Vršek Lužnik, prosim.
Spoštovani gospod predsednik, cenjeni ministri, spoštovani vsi.
Če lahko bolj v mikrofon, ker imamo še maske in se bolj malo sliši.
Spoštovani gospod predsednik, cenjeni ministri, spoštovani vsi.
Prihajam iz Fakultete za zdravstvo Angele Boškin iz Jesenic. Mi nudimo
vpisna mesta za zdravstveno nego, program zdravstvene nege,
prva stopnja. Potem tudi druga in pa doktorski študij. Seveda imamo
mi tudi program za fizioterapevte, redni in izredni študij. Nudimo
vpisna mesta po 40 za vsak študij. Tukaj so naši študenti v dosti
neenakem položaju z ostalimi univerzami, javnimi, ker ta študij
ponujamo v plačljivem obsegu. Zato je moje vprašanje in tudi naša
želja, da se tudi za to profesionalno grupo fizioterapevtov,
nudijo javna sredstva, torej koncesijska sredstva. Fizioterapevti
so namreč pomembna profesionalna grupa v zdravstvu, za ohranjanje
gibalnih sposobnosti postoperativnih pacientov in seveda tudi starajoče
se populacije. Tako, da to je naša pobuda, poziv vladi za dodelitev
koncesijskih sredstev. Hvala lepa. -Hvala lepa. Hvala lepa tudi
za kratek nastop. Magister Katja Kraškovič. -Kraškovic. Hvala
za besedo gospod predsednik. Skoraj se mi je zazdelo,
da ne pridem do besede danes. Tukaj sva se s kolegom malo
pohecala. Ker prihajam iz podjetniške šole Gea College,
bom poskušala biti hitra in učinkovita, kot moja predhodnica.
Smo strokovna šola, kjer poskušamo teorijo povezovati s prakso in
s podjetniki, podjetništvom, gospodarstvom sodelujemo že več kot
dve desetletji. Ravno v februarju imamo 25 letnico fakultete. Nekateri
bodo s takšnim sodelovanjem začeli šele leta 2021. Pa verjamem,
da nikoli ni prepozno. Na voljo imamo 80 mest, spremeniti jih
ne moremo, ker je to povezano s koncesijo. Če pa govorimo
o financiranju bi pa to temo sicer preskočila. Bi pa samo pozvala
k temu, da če gledamo javne institucije dobijo premalo sredstev,
si poglejmo koliko dobimo nekateri koncesionarji, pa moramo to vseeno
speljati. Ampak seveda smo podjetni in tržno usmerjeni in to pač
naredimo. Hkrati pa lahko rečemo, da ima podjetništvo še vedno
negativno konotacijo, da ne omenim, da se v akademskih krogih to skoraj
bogokletno, da bi o tem govorili. Zato ne govorimo o podjetništvu
ampak o podjetnosti, kot prečni kompetenci. In verjamem, da je prav
podjetnosti v Sloveniji še veliko premalo. Tako, da bi dala pobudo
ministrstvu, kjer je že svet za podjetnost ustanovljen, da resno
deluje s tem in, da lahko na vse ravni tudi to vpeljemo.
Ker jaz mislim, da blaginja države je s tem v resnici povezana.
Pa da rečem, naša mesta so ponavadi zapolnjena. Včasih tudi preveč.
Verjetno, če se pogovarjamo o preveč ali premalo, težko rečemo, da je
podjetnikov preveč, če se malo pošalim ker smo danes precej resni.
Verjamem, da lahko na tem še marsikaj naredimo in promoviramo,
da je to nekaj pozitivnega in ne nekaj kar škodi naši družbi.
Ker sem danes tu tudi kot podpredsednica Skupnosti samostojnih
visokošolskih zavodov, torej predstavnica tudi tistih zavodov,
ki so samostojni in niso koncesionirani, ki jih je še kar
nekaj, bi se pridružila mnenju doktor Avblja, ki je govoril o tem,
da ko se pojavi problem v visokem šolstvu, resnično pokažemo kar na
zasebno šolstvo. Kar je res nepojemljivo. Ker, glede na
številke, ki jih imamo, to je po moji številki, če je prava, manj kot
15 odstotkov študentov skupaj. Seveda pa to raste. Kaže, da smo
v dveh, treh desetletjih delali dobro, da so rezultati dobri,
da so naši diplomanti zaposljivi in verjamem, da tako kot v tujini,
lahko tudi v Sloveniji s skupnimi močmi speljemo sožitje javnega
in zasebnega in verjamem, da je to nekaj, kar bomo v prihodnosti
uspeli. In konkurenca je pomembna, konkurenca daje izboljšave in samo
tako smo lahko boljši. Če sem se pa dotaknila financiranja ali pa dala
pobudo do financiranja, tako javnih kot koncesioniranih, naj ne bo brez
merjenja učinka. Jaz mislim, da je alarmanten podatek koliko
študentov, ki vstopi v terciarni sistem, zaključi. Ob tem bi se vsaka
država, druge evropske države ali razvita država, zdrznila, mi se
o tem malo ali precej bore malo pogovarjamo. Predlagam,
resno predlagam, da pogledamo, ne samo kaj je na fakultetah ampak
že veliko prej. Verjamem, da se danes ne moremo pogovarjati
samo o tem, da družba želi izobraženo, da želi visoko
izobraženo. Gledamo pa lestvice, kjer govorimo o poklicnih profilih,
ki jih primanjkuje. Jaz sem dala pobudo že na Ministrstvo za šolstvo
pa so rekli, da je to pobuda za Ministrstvo za delo. Tako,
da gospod minister se obračam na vas. Verjamem, da bi bilo potrebno
že v zelo zgodnjih letih, torej pred srednjo šolo, učence testirati
in v resnici usmerjati ali v poklicno ali na fakultete. Izhajam
iz fakultetnega nivoja. Pa vendar mislim, da ni vsak za študij in,
da ne silimo kot družine, kot starši, kot družba vse,
da se študira. Zakaj? S tem smo neučinkoviti pri financiranju.
Financiramo nekoga, ki ne bo doštudiral. Njegov čas teče in se ne
izobrazi, nima poklica, istočasno ga pa tudi nimamo na trgu dela.
Tako, da je to ena večja škoda, ki se dogaja. In mislim, da danes,
ko se tu pogovarjamo samo na visokošolskem nivoju je super,
da smo to diskusijo odprli. Verjamem pa, da se moramo veliko širše
pogovarjati. To so moje glavne pobude. Za konec bi pa samo dodala
še to, da ministrstvo prosim oziroma dajem pobudo za podatke,
ki so javni. Torej o vpisih, o zasedenosti, o diplomantih,
o zaposljivosti diplomantov. Vse to kar že imamo, da se to javno
objavi. Ker, ko bo to enkrat javno objavljeno bo tudi pokazatelj
mladim, da obstajajo področja na katera se usmerijo. In veliko
danes govorimo o nas. Govorimo o šolah, govorimo o programih,
malo pa govorimo o študentih in mladih. Dajmo se usmerjati
na študente in mlade. Hvala lepa. -Hvala lepa. Doktor Lesjak. -Hvala
lepa, lepo pozdravljeni. Jaz se bom izognil, kako naj temu rečem,
info dnevu visokošolskega zavoda za ministrski zbor. Vsi lepo
pozdravljeni. Skušal bom odgovoriti na vprašanje, kaj je pravzaprav
tisto kar najbolj dinamizira visokošolske zavode, da bi
prisluhnili potrebam in razmeram v družbi na trgu dela. Vsi bolj ali
manj precej dobro vemo, da je to pravzaprav denar. In financiranje
visokošolskih zavodov. Zato bi predlagal vladi, predvsem pa
ministrici, da opravi resen razmislek, da bi se vlada odmaknila
od dajanja soglasja, k besedilu razpisa za vpis in vpisnim mestom,
kajti to je lahko, kot je praksa do sedaj, prepuščeno visokošolskim
zavodom. In naj se vlada omeji pri svojih odločitvah pri tem v kolikšni
meri bo financirala posamezne študijske programe, v plus ali
minus, glede na razmere v družbi in trgu dela. To je moj prvi
predlog. Drugi predlog je, Borut se je zelo na kratko dotaknil
razvojnega stebra. Za obdobje štirih let imamo predvidenih skoraj
30 milijonov evrov. Lani teh sedem milijonov ni bilo porabljenih,
ker ni prišlo do razpisa za razvojni steber, ki bi absolutno moral biti
bolj prisoten v sistemskem delu financiranja. In ta denar razvojnega
stebra bi lahko šel v smer tega, zaradi česar danes pravzaprav sedimo
skupaj. Da bi se z razvojnimi sredstvi financiralo študijske
programe, ki jih trg dela želi in potrebuje in morebiti se bi
na ta način lahko stimuliralo spreminjanje študentskega telesa.
Nenazadnje je nekaj kolegov pred mano omenilo tudi koncesije.
Že vrsto let, torej koncesije so pravzaprav že skoraj prepovedana
tabu tema, pa vendar koncesija
za naravoslovje, za tehniko, za zdravstvo, za fizioterapijo
bi lahko bile nenazadnje podeljene tudi iz teh razvojnih sredstev,
ki upam, da v letošnjem letu bodo porabljena. Lani niso bila
porabljena. Naslednji predlog, ki ga imam in, ki gre v smer
dinamizacije visokega šolstva je, da bi visokošolski zavodi dobili
in sprejeli večjo odgovornost pri izbirnem postopku. Visokošolski
zavod ima namreč samo manevrski prostor pri tem koliko vpisnih mest
predvidi in jih ponudi na visokošolskem trgu dela, nima pa
nobenega vpliva, še posebej ne na prvi stopnji, na izbiro kandidatov
za študij. In s tem tudi nima nobene odgovornosti glede stopnje
dokončanja, prihodnosti in nenazadnje tudi zaposljivosti
diplomantov, če malce karikiram. Bi končal s tem apelom in pozdravom
k internacionalizaciji in tujim študentom. Vsekakor smo vsi tega
veseli, ker na ta način polnimo, če smem uporabiti ali pa
zapolnjujemo naše proizvodne zmogljivosti v visokošolskem
sistemu. Vendar, če je bila prej izražena skrb, koliko nas stane
en diplomant, ki odhaja v tujino, bi predlagal vladi oziroma
ministrici, da bi naredili eno analizo, koliko izmed teh deset
in več odstotkov tujih študentov, ki pri nas študira, za katere
ne vem, če vsi vemo, študirajo na račun davkoplačevalcev, nas,
koliko od njih jih ostane v Sloveniji, na našem trgu dela ali
pa koliko se jih vrne domov ali pa gredo celo v tujino kam drugam.
In malce za šalo, gospod predsednik vlade, če ne zamerite. Se bom
smejal, ko se bom peljal domov. Pa v primeru, da me ustavijo
policisti, izgovoriti zaradi policijske ure na vaše povabilo
na vaše srečanje. Jemljite to kot šalo. Hvala lepa. -Jaz mislim,
da znate govoriti. Povabilo tudi imate. Hvala lepa.
Doktor Gašper Gantar. -Spoštovani gospod predsednik vlade in ostali
predstavniki vlade, kolegi. Hvala za povabilo na ta dogodek in hvala
lepa za besedo. Prihajam iz Visoke šole za varstvo okolja, ki že deset
let izobražuje kadre na področju, ki ga je prej gospod minister
Zdravko Počivalšek imenoval kot zeleni prehod v krožno gospodarstvo.
Torej področje, ki je po mojem mnenju zelo pomembno. Tudi jaz sem
prepričan, da mi delamo dobro. Mogoče na področju varstva okolja
najbolje, saj moramo v to verjeti. Ampak tudi na mojem vabilu, tako kot
od kolega Lesjaka, piše posvet na temo soglasja k vsebini razpisa.
Zato vas tudi jaz več ne bom kratil časa z opisovanjem fakultete
iz katere prihajam. Kar se tiče teme posveta, jaz verjamem, da bomo mi
lahko informativne dneve izvedli brez težav konec naslednjega tedna.
Kljub temu se tudi jaz pridružujem prošnji, da se poskuša glede objave
razpisa zadeve urediti čim prej. In mogoče se malo zazrimo vsi skupaj
v sebe, ker tukaj sedimo iz visokega šolstva, ali pa malo razmislimo.
Dve stvari sem si zapisal, ko sem poslušal kolege, ki so govorili pred
mano. Prva je točno ta internacionalizacija. Tudi jaz sem
želel to poudariti. Ja, še posebej smo lahko ponosni na tiste študente,
ki k nam pridejo študirati kot izredni in šolnino plačajo.
To so tisti, ki vsaj v mojem pogledu, štejejo več, kot pa tisti,
ki študirajo na račun slovenskih davkoplačevalcev. Pa še ena stvar
mi je padla v razmislek, ko sem prej poslušal podatke, kako asistenti
zaslužijo tri krat manj kot študenti ali pa tudi kolegi v tujini
in o visokem številu asistentov, ki je dalo odpoved, čeprav so imeli
redno zaposlitev. Malo se ob teh podatkih sprašujem koliko je pa
rednih profesorjev dalo odpoved in je šlo v industrijo ali pa na
svoje in dela sedaj za trikrat več. Tukaj moramo tudi malo sami pri sebi
razmisliti, če tudi profesorji odhajajo ali pa če ne. Ali lahko
pri sebi najdemo neke rezerve zakaj je nekdo zadovoljen, konec koncev
vsi govorimo, da delamo za industrijo, zaslužimo na trgu.
Ta denar je lahko porabljen za dodatno nagrajevanje. Če pa smo
eni zelo zadovoljni, drugi pa odhajajo, je pa mogoče tudi na nas,
da malo razmislimo kako smo ga razporedili. Toliko zaenkrat.
Hvala lepa za besedo. -Hvala lepa. Sedaj pa prehajamo na gospodarstvo.
Na bolj konkretne razprave. Prosim. -Spoštovani predsednik vlade,
ministri, predstavniki znanosti, šolstva in kolegi iz gospodarstva.
Mene zelo veseli, da nam je uspelo podpisati tripartitni dogovor,
med vlado, znanostjo in gospodarstvom, pred leti pod nazivom
Slovenija 5.0. Veseli me tudi podpis enkratnega bilateralnega podpisa
za strateško partnerstvo med zbornico in znanostjo.
In pred tem izzivom, ki smo danes, da se počasi odločimo kaj narediti
z vpisnimi mesti, se vsekakor zavedam, da čez noč ne moremo
spremeniti vsega.
Ampak sem pa trdno prepričan, kot gospodarstvenik, da nekje pa
moramo začeti delati. In letošnje obdobje, zadnjih 12 mesecev,
kjer smo se soočali z velikimi izzivi in smo pokazali, da znamo
v kratkem času sprejeti osem paketov zakonodaje, sem tudi trdno
prepričan, da lahko pokažemo vsaj simbolno, da lahko nekaj naredimo
tudi na tem področju. Če vemo, da leta in leta, naš rigidni sistem
na področju poslovnih, upravnih in pravnih znanosti producira več
študentov kakor jih družba potrebuje. Mislim, da lahko vsaj
simbolno naredimo pet odstotni popravek na vpisnih mestih že letos.
In damo nek simbolen korak, da se znamo prilagajati. Gospodarstvo,
prihajam iz podjetja Bosch, kjer smo imeli lani 20 odstotno rast,
letos se nakazuje dodatna 30. To je 50 odstotna rast v 18 mesecih.
Pa moram s 300 dobavitelji to izpeljati. Na drugi strani imamo
pa velika, mala in srednja podjetja, ki so doživela tudi do 70 odstotni
upad aktivnosti, pa morajo preživeti. Jaz mislim, da je potrebno začeti
nekje spreminjati tudi ta sistem, s pametnimi koraki. Gospodarska
zbornica je nekako že pet let pobudnik tudi karierne platforme.
Nikakor nam ni uspelo, z nobeno dosedanjo vlado, skleniti enega
konkretnega dejanja. Sedaj si želim resnično, da bi skupaj z ministrom
za delo naredili konkreten korak naprej pri srednjeročnem
napovedovanju potreb, ki bi bila res dobra osnova za vse zavode in tudi
vlado, kaj resnično potrebujemo. Svet se bo, po tem koronskem obdobju,
spreminjal zelo hitro. Digitalizacija. Ocenjuje se, da se bo
recimo v trgovini čez noč zmanjšalo število delovnih mest zaradi
digitalizacije, za okoli 20 odstotkov. Se bo treba prilagoditi.
Da ne govorim, da bo velik pospešek pri energetski transformaciji,
pri tem. Ta naš pogled, ki ga imamo, mogoče iz preteklosti, bo potrebno
spremeniti. Biti bolj agilen. Kar se tiče odliva kadra sprejeti
neko pametno stanovanjsko politiko, štipendijsko politiko, kjer bi mlade
za določeno obdobje vezali. In se na tak način pravzaprav odzvali vsem tem
izzivom, ki jih imamo. Ne nazadnje imamo tudi rudarstvo, ki ga bo
potrebno prestrukturirati čez nič in bo potrebno najti rešitve
za prešolanje ljudi, ki niso mladi ampak so starejši. Tako, da v tej
luči, prosim sprejmimo neko dinamiko. Zdaj smo prvič tu, v enem malem
prostoru, vsi predstavniki gospodarstva, znanosti, šolstva
in vlade. In jaz mislim, da Slovenija, ki je na nek način
neko malo večje mesto, si zasluži, da tudi odločitve začnemo sprejemati
pametno in nekoliko hitreje, kot mogoče do sedaj. Recimo
za področje zdravstva, ko vsi govorimo, da je akutno pomanjkanje
zdravnikov, na drugi strani rešitev v nekih dodatnih prostorih.
Jaz mislim, da je odločitev vlade tukaj zelo hitra, da doseže
Medicinska fakulteta dodatne prostore in na tak način poveča tudi
vpis. Kar pomeni, da se dajmo pogovarjati, kje so tiste ključne
ovire in izzivi in potem začnemo sprejemati odločitve. Jaz mislim,
da smo vsi dovolj zreli in se zavedamo tega časa, da je to sedaj
potrebno. Toliko. -Hvala lepa. Gospod Meh. -Spoštovani predsednik,
spoštovana ministrica, spoštovani ministri, spoštovani predstavniki
in predstavnice akademske sfere in seveda lep pozdrav kolegicam
in kolegom iz gospodarstva ter lep pozdrav vsem ostalim v tej dvorani.
Najprej se moram zahvaliti vam, gospod predsednik vlade. Prvič
v zgodovini se je zgodilo, da lahko Obrtno-podjetniška zbornica
prisostvuje takšnemu omizju in tudi povemo, kakšne potrebe imamo
v gospodarstvu po izobraževanju. Seveda bi se navezal na našega
resornega ministra, gospoda Počivalška, ki je že uvodoma
povedal, da imamo velik problem v poklicnem izobraževanju. Predvsem
v poklicih primanjkuje, drastično primanjkuje, poklicno izobraženih
ljudi. Mislim, da se je tega treba zelo jasno zavedati. Toda moram
reči, da marsikaj smo v tem delu zapostavljali. Vseskozi se je
zapostavljalo to poklicno izobraževanje. In seveda, danes
moram reči, da imamo enkrat dvotirni sistem, torej enkrat poklicno
izobraževanje, drugič pa vajeniški sistem. In, če dam nekaj podatkov
okrog tega. Pri Obrtno-podjetniški zbornici imamo nekako 3420 učnih
mest, od tega 32 izobraževalnih programov na srednjem poklicnem
izobraževanju in od tega 14 izobraževalnih programov
v vajeniškem sistemu. Koliko je vpisanih vajencev v vajeniški
sistem. V tem trenutku na Obrtno- podjetniški zbornici 56 vajencev,
v Gospodarski zbornici cca 350. Koliko je vpisanih v poklicno
izobraževanje? Na srednjem poklicnem nivoju Slovenije, v treh letnikih,
je vpisanih 10.000 dijakov, od tega približno 400 vajencev.
Torej se zelo malo otrok odloča za vajenski poklic.
Seveda moramo na tem področju, tako z Ministrstvom za izobraževanje,
kot delodajalci in seveda vse druge izobraževalne institucije
skupaj z Ministrstvom za gospodarstvo narediti veliko.
Treba je začeti promovirati vajeniški sistem, izobraževalni
sistem. In seveda po drugi strani narediti moderen
vajeniški sistem, po vzoru Avstrije in Nemčije.
Tako, da ne bomo govorili o zasebnem in javnem šolstvu, ker navsezadnje
vajeniški sistem pomeni več dela pri zasebnikih, pri obrtnikih, malih
podjetnikih ali v velikih podjetjih. In seveda teoretično izobraževanje
pa v javnem šolstvu. To je bilo nekoč že dobro izpostavljeno in tudi
dobro funkcioniralo. To je treba nujno tudi narediti, če hočemo imeti
dober kader. In seveda po drugi strani tem otrokom je treba zelo
jasno povedati da tu, ko naredijo poklicno izobraževanje, se za njih
zgodba ne konča zgolj pri izobraževanju. Jaz moram reči,
da sem bil dve leti nazaj, kar mnogokrat povem in se mi zdi,
da je tudi na današnjem dogodku potrebno, da povem. V tovarni BMW
v Munichu nas je sprejel direktor te tovarne. In kaj je povedal? Povedal
je nekaj bistvenega. Začel je v tej tovarni kot vajenec, danes je doktor
strojništva in vodi tovarno s 7000 zaposlenimi v Munchnu. To je treba
sporočiti našim otrokom in seveda tudi staršem. Ne pa to, kar je še
vedno prisotno, da je poklic, kakršenkoli poklic še manj vreden.
Da so veliko več vredni ti, ki imajo višje naslove, kakršne koli že,
torej visokošolske naslove. Zato je treba na tem področju še veliko
postoriti. Jaz mislim, da bi bilo, kar smo se z gospo ministrico tudi
že pogovarjali, da bi se morala ta triletna šola nadgraditi,
da bi bila štiriletna šola. Srednja, poklicna štiriletna šola in priznana
peta stopnja. To bi bilo tisto, kar bi bilo treba nadgraditi
in seveda posodobiti ta vajeniški sistem. Mislim, da je to nujno
potrebno in, da bo ministrstvo za šolstvo o tem tudi razmišljalo.
Seveda se pa strinjam z vsemi tistimi, ki danes govorite o javnem
in zasebnem šolstvu. Tako v Sloveniji, kot tudi drugih državah
imamo javno, zasebno šolstvo in imamo javna in zasebna podjetja.
Tako obrtnike in podjetnike na področju zdravstva in seveda
na vseh drugih področjih. S tem bomo morali enkrat v Sloveniji
preseči in dejansko narediti moderno državo za ljudi, da bomo res lahko
rekli, da bomo šli ob bok tistim državam, ki imajo sedaj to urejeno.
Predvsem je pa pomembno, da najprej naredimo moderno šolstvo, moderno,
da bo dajalo tisti kader, ki ga slovensko gospodarstvo
potrebuje, slovensko zdravstvo in vse ostalo. Drugo, kar je bilo
danes tudi rečeno, treba bo zelo jasno povedati, da bo treba poiskati
nekje sredstva za plače. Plače so mnogokrat tisto za kar mladi ljudje
tudi odhajajo v tujino. Pa še mnogo drugih zadev. Mogoče tudi to,
da stari delavci ostajajo na vodilnih delovnih mestih in potem
tudi mladi nekako ne morejo priti do tega. Tudi o tem bi mogoče bilo
treba spremeniti, ko imaš pogoje za upokojitev, se upokojiš in daš
mladim mesto. Koliko pa čakajo ti mladi kdaj se bo to sprostilo,
se naveličajo in grejo v tujino. Tako kot je, gospod rektor iz
Univerze v Ljubljani dejal, da jih prehitevajo. Nas moram reči ne
prehitevajo zato ker vajeništvo vozi čisto zadaj in še to v prvi
prestavi. Še enkrat hvala lepa in upamo, da bomo v bodoče več
namenili vajeništvu in da bomo imeli moderno vajeništvo, tako kot
ga imajo naši kolegi v Avstriji in Nemčiji. In verjemite mi, da zelo
dobro poznamo, ker imamo vsakodnevne kontakte z njihovo zbornico.
Hvala lepa. -Hvala lepa. Gospa Lah. -Spoštovani predsednik, hvala lepa
za besedo. Spoštovani ministri, spoštovani predstavniki akademske
sfere, ostali prisotni lepo pozdravljeni v imenu Trgovinske
zbornice Slovenije. Mariča Lah je moje ime in sem predsednica
Trgovinske zbornice Slovenije. To ni prav stara zbornica, ne glede
na to pa je število naših članov praktično tako visoko, kot je
število članov na Gospodarski zbornici Slovenije. Mi predstavljamo
ali pa ustvarjamo 33 odstotkov prihodkov v slovenskem gospodarstvu,
zaposlujemo 18 odstotkov vseh zaposlenih v gospodarstvu. Zakaj vam
te uvodne besede govorim? Govorim samo zato, da bi teža mojega apela,
po spremembah tudi v izobraževalnem sistemu, imela večji pomen. Strinjam
se že z mojimi predhodniki, da je gospodarstvo v covid razmerah
doživljalo strašno velike spremembe. Nekateri, kot je kolega Gorjup rekel
navzgor, so imeli dobro priložnost nadaljnjih razvojnih možnosti,
nekateri, med njimi je tudi trgovina, pa navzdol.
Zaradi raznoraznih razlogov. Zato beseda leta 2000 v trgovini
ni covid, ampak je prilagajanje. To je ključ. To je zadeva, ki terja
izjemno veliko znanja, izjemno veliko energije, složnosti
in odločnosti. Če se ti želiš prilagajati v razmerah in preživeti
v teh razmerah, kar nam je v bistvu postregel covid, potem moraš biti
izjemno inovativen. Pa ne samo vodstvo v podjetjih, pač pa celoten
kolektiv. Celoten kolektiv mora imeti enotno filozofijo razmišljanja.
Zakaj to govorim? Govorim zato, ker kadri, ki prihajajo v trgovino,
naj samo takole za občutek povem, da jih je več kot 35 odstotkov,
je z več kot srednjo izobrazbo, nekje 4 odstotke jih je še vedno
z osnovnošolsko izobrazbo. Tam nekje 60, 61 odstotkov pa so zaposleni
s srednjo poklicno, srednjo strokovno in pa splošno
srednjo strokovno izobrazbo. Če bi pogledali to razmerje
10 let nazaj, bi bilo ravno obratno. In zakaj se to razmerje v prid
visokošolskemu izobraževanju oziroma kadrom tako zelo hitro spreminja,
zato ker se spreminjajo razmere v trgovini. Ocena KPMG-ja,
letos je bil naš gost na strateški konferenci o trgovini, je bila,
da se je trgovina v treh covid mesecih letošnjega leta
tako pospešila v svojem razvoju, da je nadomestila razvoj treh let.
In to z strašno veliko muko, ker smo to morali,
ne samo v Sloveniji seveda, po celi Evropi, pa verjetno
po svetu tudi, doseči z istimi kadri in z isto filozofijo razmišljanja.
In na tem področju, če želimo mi tempo sprememb nadaljevati
in jih moramo nadaljevati, digitalizacija, robotizacija,
nove tehnologije, novi sistemi kompleksnega razmišljanja,
nove kompetence ... Vse to, kar sem naštela, so atributi,
ki jih kadri, ne glede na to, ali je to nižja strokovna izobrazba
ali pa visoka strokovna izobrazba, to so atributi, ki jih kadri,
ki prihajajo na delovna mesta v podjetja, nimajo.
Mene danes izjemno veseli diskusija, bom rekla polovica vizavi omizja,
ki razmišlja izjemno ambiciozno, zdaj bom rekla konkurenčno,
v besedi komercialno se bom mogoče grdo izrazila, to ni vaša beseda,
ampak v pozitivnem pomenu razmišljam. In bi želela, da bi ta filozofija
razmišljanja prešla tudi na ostalo polovico.
Jaz verjamem, da je to težko, vendar spoštovani kolegi
z akademske sfere, mi časa v gospodarstvu nimamo več.
In želeli bi si, želeli bi si, da razvoj v Sloveniji nadaljujemo,
tako kot smo ga pripeljali do sedaj, tudi naprej s slovenskimi
strokovnjaki. Mi izjemno veliko sodelujemo z Ekonomsko fakulteto
Univerze v Ljubljani in tudi z ostalimi, to nas bogati.
Naša podjetja sodelujejo z njimi in mi kot zbornica sodelujemo
z njimi, zato ker jih potrebujemo. Ampak tudi oni potrebujejo nas.
Ker če se z gospodarstvom dnevno ne boste srečevali, potem boste
izgubili stik z realnostjo. Oprostite te moje besede,
da se vtikam v vaš koncept, da tako rečem, vendar to je to.
Tako kot gospodarstvo ni samo sebi namen, tako kot akademska sfera
ni sama sebi namen, preprosto moramo delati skupaj.
In jaz verjamem, jaz sem kot predsednica tretji mandat,
živela sem v gospodarstvu 30 let in lahko vam z gotovostjo zatrdim,
danes sem prvič na takem skupu in ne morem reči drugega,
kot da pohvalim vlado za tak koncept razmišljanja, ne samo na tem
področju, pač pa tudi na drugem. Želim si samo, da bi se srečali
tudi ob kakšni drugi priložnosti, si vzeli nekoliko več časa
in tako kot je rektor gospod Papič povedal, usedel se bom za posameznimi
sferami gospodarstva in pogledal, kje so problemi.
Jaz to izjemno, izjemno cenim, ne bom pa se vtikala seveda
v problematiko, ki je problematika vpisa. Ampak moj apel, v imenu vseh
trgovcev v Sloveniji je, prosim vas, storimo hitre korake,
mi časa za prilagajanje nimamo. Storiti, ukrepati moramo hitro.
Hvala lepa. –Hvala lepa.
Slovenski podjetniški klub, doktor Knez? –Ja, lep pozdrav.
Najprej najlepša hvala za povabilo in priložnost, da povem par besed.
Jaz mislim, da to kar je minister za gospodarstvo dejal,
višanje dodane vrednosti, je tista stvar, ki jo Slovenija rabi.
Če pogledamo ta telefon, ki je sestavljen iz 200 gramov aluminija,
silicija in plastike, pa ga kupimo za 1000 evrov,
je razmerje med prodajno in proizvodnjo ceno,
nekje faktor deset ali več.
Zato, da narediš tak telefon, da razviješ tak telefon,
potrebuješ enega strojnika, tri elektronike,
trideset programerjev in pet let časa. Ampak to je tisto,
kar Slovenija potrebuje, to je tisto, kar se da v Sloveniji delati.
Prej smo videli primerjavo s tujino. Jaz mislim, da je ta primerjava,
da smo nekje na istem nivoju, nerelevantna, zaradi tega,
ker v tujini je stanje podobno. Mi v bistvu s prehodom
v avtomatizacijo, robotizacijo, digitalizacijo, ki je nujno potrebna,
bomo takega kadra v svetu potrebovali še več.
In v bistvu je danes res idealna prilika, ker smo v taki družbi,
da bi tudi nekaj besed rekel glede povezave
gospodarstva – izobraževanja. Mi bi si resnično v gospodarstvu
želeli, da bi našim študentom ponudili tiste moderne programe,
ki jih gospodarstvo nujno potrebuje. Recimo bom dal za primer
FPGA programiranje, takega kadra danes v Sloveniji ne dobiš,
tudi če ga z lučjo pri belem dnevu iščeš. Pa si želimo, da bi bili
res specifični programi, ki bi izobraževali tak kader,
ki je zelo dobro plačan. Druga stvar ... Katja je prej rekla,
podjetništvo je nekaka tabu tema. Jaz bom šel še en korak naprej.
Pa bi si želel, da bi v študijske programe, tako v naravoslovnih
smereh, kot drugje, da bi vključili program prodaje.
Slovenci ne znamo prodajati. Ampak se mi zdi, da že v tistem
trenutku, ko nekdo, ko se nek diplomant prijavi za delovno mesto,
in mora prodati sebe, ali če hoče prepričati dekle ali fanta
za skupno življenje, in konec koncev, če hoče prepričati stranko,
da je ta telefon najboljši na svetu, je tako znanje nujno.
In tu se mi zdi, tu bi res danes izkoristil priliko, da bi pozval,
da bi tako znanje ponujali študentom. Vsi se bomo najbrž strinjali,
da povečanje vpisnih mest ni dovolj, da bomo šli korake naprej.
Slišali smo, da se študenti potem vpisujejo za status,
zato je nujna promocija teh deficitarnih poklicev.
Z Ministrstvom za šolstvo se nekako pogovarjamo o tem,
da bi bili na voljo podatki o zaposljivosti. Ampak se mi zdi,
da nas je tukaj strah, kaj se bo zgodilo, če bodo te podatki na voljo.
Zdaj popravite me, če se motim, ampak tukaj je ideja,
da bi drugo leto fakultetam bilo na razpolago, njihovi podatki
za zaposljivost študentov, ki jih lahko fakultete uporabijo
ali pa ne. Zdaj jaz mislim, da če hočemo tukaj res iti korak naprej,
je edina prava smer, da prodamo take poklice, da rečemo:
drago dekle, če se odločiš za študij računalništva,
boš dobila službo, še preden boš končala fakulteto.
Začetno plačo boš imela 2000 evrov, potem pa če boš res dobra,
boš imela večjo plačo kot predsednik vlade.
Pa še tako pozno ti ne bo treba v službi ostajati.
Tak kriterij bo zelo hitro dosežen.
Ja, in tukaj se mi zdi, da je ta povezanost
med gospodarstvom in univerzami nekako ključna.
Morate razumeti, da izobraževanje in vlaganje v študente
s strani gospodarstva je drago in mislim, da smo tukaj šli
nekaj korakov nazaj napram tistemu, kar smo imeli v preteklosti.
Recimo mladi raziskovalci v gospodarstvu in tako naprej.
So bili programi, ki so bili odlični, pa zdaj tega ni več.
Mi bi si želeli, da bi recimo študenti v času študija, ne vem,
v celotnem času preživeli recimo eno leto v gospodarstvu,
da bi se naučili, da bi videli, zakaj se učijo, da bi dobili
motivacijo. In da bi potem nekako bili bolj pripravljeni
na svojo poklicno pot.
Čisto realno pa je, če se fokusiram samo na naravoslovne poklice,
se pa to začne že v osnovni šoli. Prej smo slišali,
da je naš izobraževalni sistem dober. Jaz mislim, da ima kar nekaj
pomanjkljivosti oziroma priložnosti za izboljšavo.
Naravoslovni poklici se začnejo s poukom matematike v osnovni šoli.
Pouk matematike se sedaj izvaja kot neka sestavljanka,
kot nek tak mozaik, kjer se naključno dodajajo znanja z idejo,
da bi se na koncu sestavila cela slika. Ampak ti elementi sestavljanke
se izgubijo skozi čas. In mislim, da je tukaj neka piramida znanja,
kjer se znanje utrjuje. Nekako je nujno potrebna zato, da potem
na koncu recimo osnovne šole nimajo otroci negativnega mnenja
od matematike, da so preizkusi znanja veliko boljši.
In jaz mislim, takole za konec, da je nekako največji problem
našega izobraževalnega sistema, da ne vzgajamo zmagovalcev.
Ampak otroke, dijake, študente vseskozi prepričujemo oziroma jim
kažemo njihovo neznanje. In v primerjavi z drugimi sistemi,
kot recimo Amerika, se mi zdi, da je to ena taka stvar,
ki jo moramo nujno spremeniti, da bi v bistvu neko tako načelo,
to, da mečemo ure sem in tja, ne pomaga toliko, kot če bi rekli,
mi v šolskem sistemu želimo vzgajati zmagovalce.
To kje tista stvar, ki se mi zdi, da bi bistveno pripomogla
k boljšemu uspehu in tudi boljši konkurenčnosti in dodani vrednosti.
Hvala. –Hvala lepa. Gospod Marjan Trobiš.
Lepo pozdravljeni tudi v imenu združenja delodajalcev Slovenije.
Gospod predsednik, ministri, ministrica in vsi ostali.
Hvala za povabilo. Tudi meni, moram se mojim predhodnikom
zahvaliti za besede, ker so v bistvu to, kar sem si zdaj v tem času
popisal, že vzeli iz ust. Mogoče kratka dopolnitev.
Združenje delodajalcev Slovenije že več let opozarja na deficit
kadra, ki ga sami v Sloveniji proizvajamo. Ki ga proizvajamo
v smeri, ki nam v gospodarstvu ne odgovarja.
Imam pa tudi občutek, da sedaj, ko sem moral, ko sem imel možnost
pogledati za zavese vaših organizacij, da ugotavljam,
da je tudi v sami vrsti še mnogo neusklajenega.
Potrebno bo prisluhniti več gospodarstvu, glede na to
da smo v sredini, ali pa upam ob koncu epidemije.
In ravno v tem času so se dogajale v velikih podjetjih
enormne zadeve. Kvantni koraki glede tehnologije, kvantni koraki
glede na nove načine izdelave. In tukaj menim, da bodo
te tehnologije hitreje napredovale, kot si mi mislimo.
Na koncu bi še poudaril glede poklicne izobrazbe,
in tukaj bi se tudi navezal na Kneza Jureta, ki je poudaril
v sistem, da bi morali bolj hitro vklopiti otroke in jih usmerjati
v bodoče. Kajti, če pogledamo druge države, že pod četrtim letom
se razcepijo v bistvu, visoka, srednja ali nizka šola.
In mislim, da bi se tu moralo preveriti, ali je ta način smiseln,
da se določene talente že od začetka, to pomeni od četrtega, petega razreda
naprej bolj forsira in s tem proizvaja visoko tehnološki kader
in ga tudi pripravlja na nove izzive.
Internacionalizacija je bila danes rečena, absolutno pozdravljam
to zadevo. Kajti brez internacionalizacije mi v Sloveniji
sami tako ne bomo preživeli. Če pogledamo samo demografijo
v Sloveniji, katera se bo čez deset, petnajst let popolnoma obrnila
na glavo, bomo ravno ta kader potrebovali, katerega nam boste vi
dali na razpolago. Fluktuacija in beg možganov,
večkrat je bilo danes to omenjeno. Pravilno je, da imamo to
problematiko, ki pa ni nujno povezana s šolstvom. To so pa vprašanja,
ki bi jih morali postaviti na vlado glede obremenitev določenih plač.
In iz tega razloga to pozdravljam, da razmišljamo o tem,
ker 10 odstotkov industrializacije, kot sem danes slišal od vas,
se mi zdi premalo za eno državo Slovenijo. Mi potrebujemo več
zunanjega kadra. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franjo Pobegajlo, Fedja ... Se opravičujem.
Spoštovani gospod predsednik vlade, ministri, predstavniki visokega
šolstva, kolegi iz gospodarstva. Glede turizma mogoče nekaj misli.
Bom kratek. Zdaj trenutno stanje seveda v panogi ne kaže realnega
stanja, kar se tiče zaposlovanja. Trenutno imamo ogromne presežke,
ker je pač poslovanje zaprto. Ampak prav je, da se na takih
posvetih sprašujemo, kaj bo čez 5, kaj bo čez 10 let. Mislim, da je to
popolnoma pravilno. Tako, da tudi z naše strani pozdravljam to srečanje.
Če se ozremo k poklicnemu barometru, ki ste ga med gradivom zelo dobro
pripravili, nekako zaznamo, da je večina teh temeljnih poklicev
v naši panogi takih, kjer se izkazuje primanjkljaj kadra.
Tako da bo potrebno še zelo veliko delati v tej smeri.
Pa še pred enim drugim izzivom smo. Namreč v obdobju te koronakrize,
ko je veliko število, čez 13.000 zaposlenih v turizmu
izgubilo službo, se sedaj iščejo službe drugje, tudi v drugih panogah.
In jaz osebno jim privoščim, da jih najdejo.
Bo pa turizem po zagonu potem spet pred izzivom, še dodatnim,
iskanja kadra. Tako da se moramo zelo jasno zavedati, da bo tukaj
potrebno zelo veliko dela, če bomo želeli podjetjem zagotoviti
ustrezno število zaposlenih. Zelo pomembna je promocija poklica,
to se strinjam z gospodom Mehom. Seveda je to naša naloga.
Mi že delamo korake v tej smeri. Naše novo združenje za gostinstvo
bo zelo intenzivno povezovalo ali pa skušalo povezovati
gospodarstvo in tudi izobraževanje. Po drugi strani organiziramo
dogodke, skrbimo za stalno promocijo tudi v stiku s šolami.
Mogoče pa kot primer sodelovanja s šolami, ko smo tudi že delali
korake v tej smeri, da stimuliramo ...
Ne stimuliramo, ampak da spodbujamo podjetja, da skupaj s šolami
recimo formirajo naslove diplomskih nalog študentov.
In to v smeri, ki je zanimiva za samo gospodarstvo,
za sama podjetja. Dogaja pa se v praksi, to pa lahko iz osebnega
primera povem, glede na to, da sem bil kar nekaj časa
v svetu zavoda ene izmed višjih šol za gostinstvo in turizem.
Da se je pred leti recimo formiral nov program, program velnesa,
ki je bil takoj zelo moden, zelo priljubljen, tako da se je
vedno več študentov odločalo za študij tega programa.
In potem že v nekaj letih je prišlo do tega,
da je več študentov študiralo na velnesu kot na gostinstvu.
Potrebe gospodarstva pa so bile popolnoma nasprotne temu.
V gostinstvu pač ni bilo možno dobiti kadra, študentje velnesa
pa niso mogli dobiti služb. Tako da jaz mislim, da je današnje
srečanje tudi zelo dobra iztočnica k vzpostavitvi enega dialoga
med gospodarstvom in šolami. In jaz sem prepričan, da nam boste
prisluhnili, kakšne so potrebe. Mislim, da je to konec dneva
v interesu vseh. Hvala lepa.
Hvala lepa, še gospod Drago Delalut.
Ja, hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav tudi v mojem imenu
in v imenu Združenja delodajalcev, obrti in podjetništva.
Seveda vse to, kar so moji kolegi povedali, se popolnoma strinjam,
da se ne bom ponavljal. Vendar pa bi vseeno nekaj rekel,
kar se tiče moje branže gostinstva in turizma, to kar je že gospod Fedja
prej povedal. Mislim, da je še ena druga zadeva, da je ta poklic
zelo necenjen. In šole, ki so proizvajale določene kadre,
to kar smo sedaj slišali, tudi neki gastronom, kuhar gastronom
in ne vem kaj in ne vem kakšna svetovna imena, niso doprinesla
k temu, da bi mi imeli kvalitetnega natakarja, kuharja, receptorja,
gostinca ... In v tej smeri, moramo mi narediti več.
Ta poklic, v odnosu že sam poklic poklicnega izobraževanja,
je skozi vso to našo zgodovino bil podcenjen. Kar pa mislim,
da je družba premalo naredila, da bi ta poklic bil cenjen.
Kajti, če gledamo v tujini, ves študij gre skozi gospodarstvo.
Tudi tisti, ki so na fakultetah,
morajo iti za stružnico, morajo iti na to, da pridejo
do inženirja, da vejo, kaj je tisto osnovno orodje,
za katere bodo odgovarjali, odnosno bodo razvijali. Učil sem se
v prejšnjem sistemu in takrat smo mi imeli to dobro izdelano,
moram povedati, da sem se '68. leta izučil za natakarja in da so bili
takrat v Sloveniji sprejemni izpiti na gostinsko šolo. Sprejemni izpiti.
Danes pa nimamo več kadra, nimamo več učencev, da bi jih
lahko izobraževali. Mogoče samo za intermezzo, zakaj ga nimamo?
Zato, ker se danes lahko vsak z najnižjo izobrazbo, mislim uspehov
v osnovni šoli, vpiše na gimnazijo, na ekonomske šole, na vse te šole,
zato ni kadra za poklicno izobraževanje. Pa ne govorim,
da je to manj vredno. Poglejte, nekateri imajo ročne
spretnosti in so dobri strokovnjaki na tem področju;
nekateri nimajo ročnih spretnosti, so pa za to,
da študirajo. In če bomo mi to v naši družbi vse to združili,
potem bomo imeli zdravo družbo, ki ne bo imela pomanjkanja kadra
in se bo razvijala. Nekoč mi je en minister, pa ga ne bom imenoval,
rekel, meni je vseeno, kdo mi speče pecivo, samo da je dobro. Mogoče je
to res. Ampak to ni res. Ti se moraš izobraziti za vse ostalo,
da teče tako, kot mora. Letos smo gastronomska regija
Slovenija. Čudovita zadeva. Ko pa gledamo strukturo kadra,
pa nimamo kadra, nimamo natakarjev, nimamo kuharjev, pa bom rekel mogoče
malo krivično sam sebi, vse kar se natakarjev tiče,
mi smo šli 40 let nazaj ali pa še več. Danes ko gledamo
kader, kar hodi po lokalih, ti včasih malo zamegli, ker to ni gastronomija,
ker to ni tisto, kar si želimo. Zato mislim, da mora šolstvo,
sfera v šolstvu nam prisluhniti, narediti pogoje za izobraževanje
take, da bomo dobili kader, da bodo tisti, ki so za študij,
lahko študirali, tisti, ki so za ročne spretnosti odnosno,
za ta dela, lahko tudi pri nas delali. Seveda pa jim ne smemo
preprečiti izobraževanja naprej, ampak seveda pod pogojem, da imajo
določene uspehe in tistim je pa treba omogočiti potem, da študirajo naprej.
Kajti zdaj, ko dobiš natakarja s peto stopnjo izobrazbe, pa recimo
ne zna nesti kave, ne zna postreči gosta, ima pa izobrazbo.
Ampak jaz mislim, da to ni prav. Najprej mora znati delati,
potem bo pa tudi izobrazba tista prava, ki bo prišla zraven.
Mogoče toliko iz moje strani, da ne bi zavlačeval, pa hvala lepa
še enkrat za povabilo, da ste nas povabili.
Hvala lepa. Gospod Žveglič. -Hvala za besedo. Dober večer
vsem skupaj, lep pozdrav tudi v imenu Kmetijsko-gozdarske zbornice.
Ko sem dobil to vabilo, sem začel razmišljati, kaj naj tukaj
povem, ker nisem nikoli videl nobene fakultete pa visokošolskega zavoda
od znotraj, ampak sem rekel, ne glede, saj zdaj ko srečujem ljudi,
pa se včasih s kom pogovarjam, ki imajo visokošolske izobrazbe,
pa mislim, da bi bilo tudi bolje, da ne bi videli od znotraj.
Ampak vseeno šalo na stran. Kar se tiče kmetijstva, pa ne samo
kmetijstva, bom rekel na sploh, se mi zdi, da imamo preveč ljudi
vpisanih na fakulteti za to našo državo, naših ljudi,
mislim, da potem vidimo, da imajo končane visokošolske
izobrazbe, delajo pa pač druge poklice, kar se mi zdi pa dvakrat
škoda - denarja in tudi časa. Kar se tiče kmetijstva, gozdarstva,
pa nenazadnje tudi veterine, ampak bolj bom rekel okoli
kmetijstva, to področje bolj zastopamo in se bom osredotočil
le bolj na visokošolsko izobraževanje. Mislim,
da je v zadnjem času malenkostno, ali pa ne malenkostno, kar preveč,
premalo fleksibilno, premalo se prilagaja razmeram, trendom
v svetu, premalo se vključuje digitalizacija, potem tudi metoda
dela z ljudmi, s svetovanjem in seveda premalo je praktičnega
učenja, nenazadnje niti nimamo mojstrskih kmetij. Zakaj to govorim?
Zato ker so večji zaposlovalci
teh diplomantov, so v glavnem javni sektor,
Kmetijsko gozdarske zbornice, zadružni sektor in seveda
zelo malo proizvodnja ali pa, bom rekel, razne kmetijske firme,
razen tisti, ki ostanejo doma na kmetijah, ampak to so malo bolj
tehnološke kmetije, hvala bogu, da tudi to imamo. Za nadalje,
da ne bom predolg, je tako, v kmetijsko gozdarski zbornici deluje
tudi javna služba kmetijskega svetovanja, mi smo zdaj registrirali,
ker imamo bolj star kader itn., da bo povečane potrebe po teh kadrih
v naslednjih letih, konkretno bo pogoje za zaposlitev doseglo
do leta 2025 83 kmetijskih svetovalcev in potem nadalje
do leta 2030 še nadaljnjih 120, je pa res, da pri tem zaposlujemo
pretežno kadre s področja agronomije, živinoreje,
pa tudi ekološkega kmetovanja, naravovarstva, živilske tehnologije,
agrarne ekonomike in drugih, ampak malo manj, nenazadnje
tudi recimo tisti poklici, kot so s področja naravovarstva itn.
so v večji meri vse zaposljivi samo v javnem sektorju. Hvala lepa.
Ja, hvala lepa. Poglejte, mogoče par komentarjev z moje strani
ali pa poskusov odgovora, potem pa, če bo še interes,
kdor koli še želi. Zdaj jasno, tudi pričakovanja niso bila drugačna,
pač nismo govorili samo o vpisu, govorili smo o celem polju, o delu
tega polja in jaz mislim, da, vsaj kar se tiče mene pa kolegov
in kolegic iz vlade, smo se veliko naučili v tej razpravi.
Ne vem, kako za vse ostale, ampak nekatere stvari so bistveno
bolj jasne.
Imam pa nekaj komentarjev. Poglejte, jaz tretjič
vodim vlado in ne vem, kolikokrat se je vlada v tem času odločala
o teh vpisih, najmanj šestkrat. Prvič smo se mi s tem problemom
srečali na začetku mandata 2004 – 2008, ko je bila vlada
na obisku v notranjski regiji, takrat smo obiskali tudi eno
večje podjetje in tam je v pogovoru direktor rekel, da je naš šolski
sistem katastrofa. Jaz nisem imel takega mnenja takrat
in smo ga prosili za razlago in on je rekel, glejte, mi smo
prejšnji mesec objavili nekaj razpisov, kjer rabimo ljudi,
objavili smo razpis za poslovno sekretarko in za dva inženirja
lesarstva. Za poslovno sekretarko smo dobili 900 prijav,
za dva inženirja lesarstva pa eno, pa še tista ni bila resna. Je rekel,
kako morate potem vi reči, da imamo dober šolski sistem.
Za eno poslovno sekretarko se je javilo 10 doktorjev znanosti,
vse živih profilov od filozofov do ekonomistov, za inženirja
pa nobene resne prijave. Dva tedna za tistim, smo obravnavali
podoben dokument, kot je tema tega današnjega sestanka,
in smo pač ugotovili, da ta dokument odraža neko dogajanje
v Sloveniji takrat po desetih letih ministrovanja Slavka Gabra, v tistem
času se je dokončno uničilo dobro zastavljeno, kot je prej rekel
gospod, poklicno šolstvo in drastično so se spremenila
razmerja v vpisih na naravoslovno-tehnične fakultete.
In vlada je takrat zavrnila ta razpis. Pravite, da se ne da.
Lahko. Vlada ga je zavrnila, vse. Ampak takrat je minister
za visoko šolstvo potem v enem tednu z univerzami uskladil
nov razrez, ki je bil za 20 odstotkov drugačen.
Bilo je nekaj kričanja po medijih v tistem tednu, ampak čez 10 dni
ni nihče več nič rekel in trendi so se začeli obračati v pozitivno smer,
ni šlo skozi v isto smer, ampak danes je stanje boljše,
kot je bilo takrat, je boljše. Oziroma zdaj krivim samo ministra
Gabra, takrat je cela Evropa tudi živela v nekem lažnem vzdušju,
kako zdaj industrija ni več pomembna, kako bo vse 2.0, samo storitve so še,
takrat se je tudi začela ta mantra, kako je država toliko bolj razvita,
kolikor več ima terciarno izobraženih, tudi prej smo videli
v poročilu, v omari je še vedno nekaj tega ostanka. Nekatere evropske
države so temu sledile in so plačale hudo ceno v gospodarski
krizi, tudi Slovenija je bila med njimi; države, ki niso nasedle
to mantro, da je konec z industrijo, kot je Nemčija, so pa imele recesijo,
ki je bila petkrat krajša kot recimo pri nas. In tudi danes
imajo boljšo strukturo. Torej poglejte, stanje ni takšno,
kot je bilo takrat, jaz tudi mislim, da vlada ne bo ravnala enako,
ampak neke stvari je pa treba tudi popraviti že zdaj.
Zdaj mene ne bo noben prepričal, da medicinska fakulteta v Ljubljani,
ki je že pred leti vpisala 100 ali pa 50 več študentov, danes tega
ni sposobna, da je sposobna vpisati samo 50 manj študentov,
jaz tega ne verjamem, oz. jaz tega ne sprejemam. Trenutno po sili razmer
opravljam tudi funkcijo ministra za zdravje in kot je rekla
prej državna sekretarka, v Sloveniji imamo 200 tisoč ljudi,
to je 10 odstotkov prebivalstva, ki nima resnega dostopa do osebnega
zdravnika. Poglejte, ta vlada tega stanja ne bo tolerirala.
Torej se bomo usedli in bomo našli dodatne prostore, dodatna sredstva
in medicinska fakulteta bo pač več vpisala. Ker jaz tudi ne verjamem
v vse te razloge, ki smo jih slišali, ker recimo v slovenskem parlamentu
smo se 10 let borili za to, da se je ustanovila medicinska
fakulteta v Mariboru. In kolikokrat je zakon propadel?
Proti je bila ljubljanska univerza, ljubljanska medicinska fakulteta,
proti je bila nekaj časa celo zdravniška zbornica.
Danes ugotavljamo, da je še to premalo in posledica je,
da imamo na področju družinske medicine pol manj zdravnikov,
kot je evropsko povprečje. Tudi zato, ker so odšli.
Ampak ne samo zato, ker so odšli tisti, ki smo jih izobrazili,
ampak tudi tisti, ki bi študirali pri nas, pa niso dobili mesta,
pa so šli ven študirat in so tam končali to profesijo
in noben ni prišel nazaj, vsi so ostali tam. Tudi te smo izgubili.
Tako da poglejte, tukaj bo še malo napora potrebnega in bomo to rešili,
pa mogoče je še kje kakšen tak košček. Potem financiranje.
Gor imate strukturo financiranja iz uredbe javnega
financiranje visokošolskih zavodov in drugih zavodov,
gre za te kazalnike za izračun pripadajočega dela
sredstev v tem temeljnem stebru financiranja. Se vam zdi ta struktura
ustrezna? Za 25 odstotkov je kazalnik študenti, 25 odstotkov
sredstva za diplomante prve in druge stopnje, pa en odstotek
za podiplomske, pa 25 odstotkov kazalnik objave, 18 odstotkov
sredstva za raziskovalno, razvojno in tržno dejavnost, pa pet odstotkov
zaposljivost. Jaz mislim, da je pet odstotkov premalo kot kriterij.
Na prvi pogled mislim. To je uredba iz leta 2019 in čez noč
je ne bomo spreminjali, razmislite pa o tem, kaj je z njo
narobe. Pa se bomo tudi tega lotili. Kar se tiče mednarodnih primerjav.
Jaz tukaj apeliram na previdnost. Recimo Avstrija pa še nekatere
druge države, njim ni bilo treba vpisovati toliko določenega
kadra, ker so ga ceneje dobili od nas pa od drugih držav. Zdaj
mislim, da je gospod Papič prej govoril, ali nekdo drug je
omenjal Srbijo in njihove zdravnike, ki so jih izšolali.
Poglejte, to je tudi modus vivendi Evropske unije.
Evropska unija ni samo solidarnost, so tudi sebični interesi. Ko so imeli
to štiridnevno sejo julija Evropskega sveta glede sredstev itn.,
je bila tam zelo resna debata, pogledali smo podatke in ugotovili,
po tej veliki širitvi leta 2004, katerega del je bila tudi Slovenija,
smo primerjali, kako hitro smo napredovali novi člani
in kako hitro so napredovale nekatere stare članice. Kjer se je
takrat govorilo, kdo je neto plačnik, kdo je neto prejemnik, kdo ima večje
koristi. Na koncu smo ugotovili, da ok, vsi smo napredovali,
hvala bogu je bil trend takšen in drugačen, ampak objektivno vzeto
so bolj napredovali tisti, ki so bili že prej bolj razviti,
kljub vseh koheziji in kljub vsemu neto plačništvu, kjer ko gre za vpliv
na ekonomijo, so pomembne mnoge stvari med drugim seveda
tudi človeški kapital, cena izobraževanja in vsega tega
in seveda daš malce večjo plačo, ga dobiš, je bolj skromen, mu daš
nižjo plačo, kot če zaposliš svojega in potem ti ni treba
vpisovati na lastne šole, ker drugi šolajo tvoje ljudi
ali tvojo delovno silo. Ampak potem pa pride do krize,
kot je bila ta epidemija. Avstrija polovica zdravstvene nege,
Češka, Slovaška, Madžarska, delno Slovenija, ampak ko so se potrebe
po teh kapacitetah v vseh državah povečale zaradi covida,
recimo Madžarska je čez noč dvignila plače za 100 odstotkov v zdravstveni
negi in tiste medicinske sestre, ki so delale v Avstriji, so prišle
nazaj. In naenkrat je bila kriza v tej državi in imajo še vedno velik
problem. Podobno je v Nemčiji, ker več ali manj vsi tako ravnajo.
Tako da te primerjave je treba vzeti z neko dozo previdnosti,
pa treba je vedno tudi računati s tem, da lahko pride do krize
in do situacije, ko pač imaš samo tisto, kar imaš doma.
Zdaj pri tej strukturi našega šolskega sistema in output-u,
pa če tudi tukaj začnem z zdravstvom. Pri zdravstvu,
poglejte, mi zdaj pripravljamo nacionalni načrt okrevanja
na podlagi sredstev, ki smo jih pač izpogajali
oz. smo jih dobili v teh evropskih skladih, gre za znatna sredstva,
ampak niso samoumevna, velik del teh sredstev je pogojen
z določenimi pogoji t. i. reformami in med temi pogoji
so seveda tudi kadrovski potenciali. Slovenija v drugi
polovici leta predseduje Evropski uniji, ena od prioritet
je odpornost na podobne krize, kot je epidemija. Zdaj, mi zelo
težko učimo druge, kako naj bodo odporni, če imamo take probleme
v zdravstvu, dolgotrajni oskrbi in nenazadnje tudi v strukturi
izobraževanja za te poklice.
In tudi pri nekaterih drugih zadevah.
Težko rečemo, da smo sposobni izvesti neke reforme, ki so pogoj
za ta sredstva, če nimamo ljudi, ki bodo to delali, ali pa če nimamo
vsaj načrta, kako bomo do teh ljudi prišli, ker zdravnikov
čez noč enostavno ne bomo imeli. Se pravi je to neka širša slika,
ki jo mora imeti vlada pred očmi in jaz prosim, da to razumete,
ni to samo stvar avtonomije neke univerze. Še nekaj odgovorov
na vprašanje o zakonu o izvrševanju poračuna, ki onemogoča zaposlovanje
za te raziskovalne projekte itn., ta problem je detektiran in bo zakon
popravljen. Potem problem, ki se je odprl glede na
probleme strukture pri output-u, pri poklicnem izobraževanju
oz. pri srednjem izobraževanju. Ja, to je, to kar je gospod Delalut
rekel na koncu, to je treba pač nasloviti. Ni cilj in je
nesmiselno in ne delajo vsi tega, ki so razviti, da se sili vse,
da gredo na univerze in na fakultete itn. Tudi danes
je v Evropi struktura, bom rekel, vrednotenja delovnih mest takšna,
da dober poklicno izobražen kader mirno zasluži več kot nekdo,
ki predava na univerzi. Pa se to nikomur ne zdi čudno,
nikomur se ne zdi to čudno. Razen pri nas, ker so starši včasih
rekli, moraš iti v šolo, da ti ne bo treba delati.
Pa se je to še malo obdržalo v miselnosti. In tukaj je treba
narediti resen premislek in v skladu z rezultati
tega premisleka potem seveda tudi kreirati šolsko mrežo,
vzpostaviti nazaj kvalitetno poklicno izobraževanje in popraviti
plačna razmerja. Jaz mislim, da smo to sposobni. Potem zdaj
ta navidezna nasprotja med javnim in zasebnim šolstvom.
Po slovenski ustavi je podjetniška pobuda svobodna, gospodarska pobuda
je svobodna. Kar se vlade tiče mora imeti popolnoma enak odnos
do javnih ali pa zasebnih zavodov, če izvajajo javne programe.
Interes vseh je, da imamo kvalitetno šolstvo, ki je
pod enakimi pogoji dostopno mladim, zato da imajo enake
izhodiščne možnosti za uspeh v življenju. Konkurenca je potrebna
tudi na področju izobraževanja, brez konkurence je vse, bom rekel,
manj kvalitetno. Absolutno. In iz tega vidika jaz apeliram
na rektorje javnih univerz, da ta ekskluzivizem, ko ne pustite
zraven na konferenco tudi predstavnike zasebnih univerz
opustite, ker nima noben koristi od tega. Noben nima koristi od tega,
jaz mislim, da je to enosnovni civilizacijski pristop, ki ga je
treba uporabiti.
Zdaj vrsta drugih vprašanj je bilo odprtih
in ta vprašanja zgolj obvezujejo predvsem nas, da to ni zadnji
sestanek na to temo. Da za naslednjega pripravimo
strukturo po celi vertikali od vrtca naprej
in pogledamo naprej v naslednjih pet ali 10 let,
prihodnosti ni možno napovedovati, marsikaj pa je jasno.
Vemo, da v prihodnosti nekaterih poklicev ne bo,
vemo, da so ponekod manki, ki bodo še večji, vemo pa tudi,
kje so naše prednosti in kje smo mogoče res lahko vzor
odličnosti in tudi te niše je potem treba po mojem mnenju
načrtno podpirati, zato ker to potem koristi vsem, je država na posameznih
točkah najboljša ali pa med najboljšimi itn.
To se odraža nenazadnje, bom rekel, tudi na temu, o čemer ste nekateri
govorili kot o, bom rekel,
ne znam ponoviti, kar ste rekli glede oblikovanja, ampak o dodani
vrednosti, ki je tukaj takšna, da jo težko opišeš zgolj
s številkami. Zdaj kar se tiče informativnih dni, zdaj pa odzivi,
ki jih dobivamo, ker je to javna seja oz. javni sestanek, javno srečanje,
jaz mislim, da je to en dober začetek informativnega dneva
za marsikoga, ki je to spremljal in se bo lažje odločil
tudi, ko bo potem si še podrobneje ogledal predstavitev
ponudbe posamičnih šol. Zdaj pa drugi krog, če imate
še voljo. Opozarjam pa na to, da imamo potem še z gospodarstveniki
še en sestanek glede covid ukrepov, ki bi ga radi končali
še danes. Prosim. -Hvala lepa, gospod predsednik
za besedo. Jaz bi pa malo vprašala glede teh kazalnikov, ki ste jih dali
tule na projekcijo. Jaz poznam uredbo, ampak te razdelitve nisem
še nikoli videla in ... Aha, to je predlog. Predlog spremembe, dobro.
Potem pa nimam komentarja. Hvala. -Ne, ne. To je uredba
iz dne 12. 4. 2019. -Mislim, objavljeno je drugače,
to prvič vidimo. To prvič vidimo in spreminja se samo tri odstotke
sredstev glede na študente variabilno ali se pravi za diplomante
oz. glede na število študentov. Drugo pa je vse povsem fiksno.
Jaz sem rekel, da je to samo za en del financiranja.
Saj tudi, če je ... Saj piše gor za TSFZ. Ne? In to ne drži,
tako da jaz pozivam ministrico, da to razloži.
Saj to je bolj dano kot en model za razmislek,
kako urediti financiranje, nekateri ste to predlagali
v smeri razpisa koncesij za profile, ki primanjkujejo.
Vsekakor rabimo nek izboljšan pristop.
Naprej. Prosim. -Bom poskušal
biti čim krajši in operativen.
Glede medicinske fakultete Univerze v Ljubljani sem prej omenil,
da obstaja delovna skupina v okviru rektorske konference,
v kateri sodelujeta obe ministrstvi, Ministrstvo
za izobraževanje in Ministrstvo za zdravje in predlagam, da se
ta delovna skupina v najkrajšem roku sestane in tam so bili notri
obravnavani vsi tisti problemi, ki sem jih omenil. In sem prepričan,
da se da zelo hitro še posebej glede tega, kar ste omenili,
če vemo, če znamo identificirati problem,
če ga razumemo, znamo poiskati tudi rešitev. -Super. Poglejte,
prostorski problemi, finančni problemi, smo tukaj za to,
da jih rešujemo. -Pa še en komentar imam glede javnih univerz. Bil sem
član oz. sem še član skupine, ki pripravlja nacionalni program
visokega šolstva. Notri so določena izhodišča oz. predpostavke.
Kar sem bil v nekem trenutku zmeden glede določenih pripomb,
sem vašo ministrico eksplicitno vprašal, če dober razumem osnovno
izhodišče. Javni sistem je osnova, predstavljamo najbrž 90,
več kot 90 odstotkov visokega šolstva v tej državi,
ki se dopolnjuje s koncesijami, tako sem jaz razumel.
Če je to izhodišče, potem je stvar zame jasna. Če ste opazili v mojem
govoru, nisem z eno besedo omenil, da imam kar koli proti kateri koli
drugi univerzi, ne glede ali teh na levih ali pa na desni
strani. In z nekaterimi zelo uspešno sodelujemo, brez težav in ne bojimo
se nikakršne konkurence, kvečjemu konkurenca je lahko Univerza
v Mariboru, konkurenca za nas so najmočnejši raziskovalni inštituti
in mislim, da konkurenca je dobra za vse. Hvala.
No, to zelo pozdravljam. Gospod Meh? -Ja, hvala lepa.
Jaz bi se rad samo dotaknil nekaj, vprašanje tega dualnega sistema
vajeniškega. Verjamem in upam, da bo ta vajeniški sistem zaživel
in da ga bo ta vlada tudi nadgrajevala. Zakaj to sprašujem?
Vi veste, da je evropska skupnost namenila za vajeniški sistem, dualni
sistem 28 milijonov in seveda sprašujem pa zato, ker je
minister neke prejšnje vlade na forumu obrti in podjetništva dejal,
da vajeniški sistem oz. dualni sistem bo v Sloveniji samo tako dolgo,
dokler bodo ta sredstva. Zato bi želel od vas samo povedati,
ker vse evropske države, napredne države imajo vajeniški
sistem in seveda si v Sloveniji želimo, da imamo tudi sodoben
vajenski sistem, kar sem že tudi prej dejal.
Pa še to. Prej sem dejal, zakaj štiriletno šolo želimo, šolanje imeti
in da se prizna tem vajencem pet let, se pravi, ta petletni status,
ravno zaradi tega, vi veste, da danes v naših obratovalnicah
niso več neki standardni stroji, sodobni, tehnološki stroji,
roboti, CMC stroji, katere je treba znati rokovati, predvsem dobro
rokovati, zato mislimo, da bi bilo treba, da se to podaljša
za eno leto in da dobijo ti učenci oziroma dijaki, vajenci
peto stopnjo in seveda, če ima peto stopnjo, tudi po zakonodaji
lahko brez problema odpre obrt in nadaljuje obrt ali pa se odloči,
da gre naprej v nadaljnje šolanje. Samo toliko, hvala lepa.
Glejte, saj mi že dolgo razpravljamo o tej temi,
tudi skupaj smo skušali že v prejšnjem mandatu, ko pač
nismo bili vladna koalicija, spraviti čez proceduro zakon,
ki bi odgovarjal temu, kar pravite, potem je bil pač
neki »brick« sprejet, zdaj bomo to popravili,
bomo mogoče, če ne bi bilo covid situacije, ampak še prej
bomo celo vertikalo zelo natančno pogledali, da ne bi spet
delali neke polovične rešitve. Drugače pa absolutno, glejte,
saj Slovenija ni otok, že v Evropi je polno dobrih praks, vemo,
kaj deluje, nima smisla zdaj se delati, kot da tega ne vemo
in da smo najpametnejši. Prosim. -Hvala lepa.
Tudi jaz bi želel povedati, da seveda razumemo, da je
potrebno v prihodnosti, ki bo zelo dinamična naslednjih
deset let, jasno slediti ustreznim spremembam in mislim, da tu
o tem, da javne univerze to ne bi bile pripravljene, to ne bi
bilo nobenega dvoma. Težko zato sprejemam na nek način
oceno, da so javne univerze izgubile stik z realnostjo,
kajti zelo dobro se zavedamo tretjega poslanstva univerz,
ki je prenos znanja v okolje in to tudi zelo intenzivno poteka,
jasno pa v okviru zmožnosti, ki jih kot takšni imamo.
In prav zato na univerzi v Mariboru razvijamo platformo
INNOVUM, ki pomeni sistematičen pristop k temu in je odgovor
na kritiko zunanjih ocenjevalcev, ki so pred dvema letoma
v parlamentu ali zdaj že tri leta skoraj nazaj, povedali,
da v Sloveniji tovrstnega sistema nimamo. Tudi za nas so konkurenca
pravzaprav priznane tuje univerze, s katerimi tudi uspešno sodelujemo
tudi zdaj pri ustanavljanju novih evropskih univerzitetnih združenj
oziroma ob koncu tega desetletja predvidoma s strani Evropske
unije nekako financiranje Evropske univerze, tako da naše
ambicije so visoke in se zelo jasno zavedamo, da morajo
te ambicije presegati okvirje univerz, ampak tudi ustrezno
nekako dajati rezultate v okolje, ampak mi se moramo zavedati,
da prihaja industrija 4.0, ki bo zelo posegla v strukturo
zaposlitev, v vseh segmentih prihaja, 5G prihaja, umetna
inteligenca, vse to so izzivi, ki bodo pravzaprav nivo
intelektualne rutine izjemno dvignili in to so izzivi, ki jih
tudi moramo nasloviti in jaz se strinjam, da seveda
na tem intenzivno delamo, ampak naj bo pristop celosten,
tudi vlada mora sprejeti ukrepe, ki bodo v prvi vrsti preprečili
nadaljnje odhajanje naših diplomantk in diplomantov v tujino,
ki so očitno dobri, da tam lahko dobijo delo, da bo ustvarila
pogoje, da se lahko tukaj zaposlujejo in pa seveda,
da bo vložila v tiste razvoje kapacitet, kadrovskih
in infrastrukturnih, za katere vsi razumemo, tako, s tem,
kar smo danes videli, tako kot tudi že sami dosti dolgo
opozarjamo, da bomo lahko te potrebe tudi ustrezno zagotovili,
tako da tukaj ni nobenega dvoma, da zdaj mi ne bi bili
na to pripravljeni, nasprotno, že leta v določenih elementih
na to tudi aktivno opozarjamo, samo to bi še rekel. K temu pa
je treba dodati tudi to, da je nujno potrebno urediti
zakonske okvire, da bomo univerze lahko uspešne,
uspešno delovale, če vsi delujemo v enakih zakonskih
okvirjih, pod enakimi pogoji, se seveda nobene konkurence
ne bojimo, ne otepamo ali kakorkoli odrekamo komurkoli
možnost, da nekako pri tem sodeluje, se pa pridružujem
pravzaprav nekako ugotovitvi, zelo jasno bo treba definirati
vlogo opravljanja javne službe na področju visokega šolstva
z nekako strukturami, organizacijami, zavodi, ki jih
v Sloveniji imajo, kaj je naloga in vloga javnega in kaj je naloga
in vloga zasebnega. Ko bo to enkrat jasno tudi vsem
deležnikom, bomo to vsi enako razumeli, potem bo seveda mnogo
lažje. Hvala. -Če mene vprašate, je vloga enaka. Vloga je enaka
in tukaj ni nobenih dilem. Prosim, še gospod Lesjak.
Hvala lepa, zelo na kratko, gospod predsednik, jaz seveda vem,
da niste vi tega slida pripravljali, ampak samo za pojasnilo
in razumevanje teh odstotnih deležev, ki so za vami.
To se nanaša na variabilni del, variabilni steber financiranja,
ki v uredbi predstavlja samo tri odstotke. In to je tudi ena
izmed ključnih slabosti naše uredbe o financiranju
visokega šolstva, ki pravzaprav ne, da minimizira, ampak pravzaprav
naredi visokošolski sistem rigiden. Ker predstavlja samo
tri odstotke od celote. -Meni so rekli, da predstavlja
pet odstotkov. -Pa še od teh treh, ki so ... -Pa tudi, če bi
predstavljali samo en odstotek, pač ... -To so deleži med temi, ja.
Razumem. -Ja. Hvala. -Faktor zaposljivosti mora biti
pač višje, pa če je to en odstotek od enega odstotka ali pa od 100
odstotkov. -Soglašam, vendar ta del variabilnega
deleža ... -Ne vpliva na celoto. -Ne, sploh še ni bil aktiviran.
Razumem, ja. -Sploh še ni bil aktiviran. Ja. Hvala lepa.
Prosim, gospod Knez. -Ja, jaz bi pa želel dati repliko
na prejšnji komentar. Mi recimo, čisto specifično
z Univerzo v Mariboru zelo dobro sodelujemo, s Ferijem še
posebej, tako da to je izjemno, kako te stvari skupaj delajo,
želeli bi si pa sistemskih rešitev na tem področju, ki bi bile
boljše, kot so trenutno. Pa še druga stvar, ki bi jo
vprašal. Danes bomo šli domov. Ali lahko kaj jutri spremenimo?
Recimo prav ta podatek o zaposljivosti, kjer ne vem,
se pogovarjamo že nekaj časa, obstaja strah, zakaj ne bi tega
objavili? Podatki so, kakor jaz vem, na voljo, potreben je samo
en določen pogum, da se gre preko tega in da se to objavi.
Ne, to absolutno, saj vso to gradivo, ki ste ga dobili, nič ni
interno, nič ni tajno, vse je javno, spraviti ga je treba samo
mogoče v malo bolj razumljivo obliko, zato ker zelo redko,
še posebej mladi gledajo dolge študije, tako da se pač vidi,
kje so največje potrebe in seveda nenazadnje tudi,
kje so največje plače. Absolutno, glejte, saj dopoldne
smo o tem razpravljali na vladi in absolutno bo šlo v to smer.
Jaz sem itak presenečen, da ne vem, mnogi od teh podatkov
niso na voljo že, če samo pogooglaš, bi morale ven skočiti
vse te stvari. Ampak dobro, recimo, da smo imeli malo težav
s transparentnostjo v preteklih obdobjih. Gospa Lah?
Hvala lepa, imam samo eno vprašanje, in sicer za ministra
za delo. In sicer v zvezi z modelom karierne platforme za napovedovanje
potreb. Zanima me, kakšna je predvidena dinamika izdelave
te platforme, pa potem tudi implementacije? Skratka,
v kolikem času ocenjujete, da bomo prišli do napovedi
za naslednjih pet let? Pa še to. Mi kot zbornica nismo vključeni
in bi tudi želela, da se vključimo. Hvala. -Hvala lepa. 2023 je
ciljno leto, ko bi ta platforma zaživela.
Hvala, še karkoli?
Mogoče še čisto na koncu ministra za Slovence v zamejstvu
in po svetu, glede na to, da je v tem razrezu pač tudi
ta kategorija in da bomo tukaj nekaj stvari spremenili. Prosim.
Hvala za besedo. Ja, mogoče se zdi glede na današnjo razpravo,
da je to vsaj z vidika teh nekaj ur, ki smo jih danes preživeli
skupaj, obrobna tema, vendar pa ni obrobna tema ne
z vidika naših Slovencev, ki živijo v zamejstvu in po svetu,
prav tako pa sem tudi prepričana, da ne za samo našo državo.
Tako z vidika gradnje, da rečem, skupnega enotnega, ne samo
narodnega in kulturnega prostora, ampak tudi gospodarskega
prostora. To je tudi še ena, če lahko rečem, ko sem danes
poslušala in je bil večkrat izpostavljen pojem
internacionalizacije, tudi to bi zagotovo morali biti zelo
zainteresirani, da pritegnemo k vpisu na naše univerze
oziroma fakultete tudi Slovence iz zamejstva in sveta,
ker predstavljajo zagotovo dodano vrednost, ki se pričakuje
prav od internacionalizacije. Strateško in pa tudi dolgoročno,
kar je bilo večkrat izpostavljeno, je tudi, da omogočimo Slovencem,
ki prihajajo zunaj naših meja na vpis na univerze, pač tudi te
kvote, ki so predvidene oziroma so skupaj s Slovenci
brez slovenskega državljanstva in pa tujci iz držav nečlanic EU-ja,
to smo imeli mi kar nekaj predlogov, med drugim tudi to,
da se ti kategoriji ločita, tako da je jasna transparentnost,
katera mesta so namenjena Slovencem, ki prihajajo zunaj
naše države in katere so potem za tujce iz držav nečlanic EU-ja.
Seveda je interes tudi s strani študentov, ki prihajajo predvsem
iz zamejstva, enako ali pa zelo podoben temu, kar vidimo znotraj
Slovenije in sicer tam, kjer je seveda največji naval
za vpis, med drugim tudi medicina in pa podobna oziroma
druga področja zdravstva. Zdaj, če pogledamo, sami smo
gledali kvote recimo, ki recimo, če smo prav na ta
konkreten vpis oziroma na razrez, ki je napisan,
to je bil razpis za vpis v študijske programe za leto 2021-2022,
smo recimo s pogledom na Medicinsko fakulteto recimo
v Ljubljani, ki je bila danes že večkrat omenjena,
kjer se za Slovence oz. tujce iz držav članic EU-ja
predvideva vpis 165, se pravi 165 mest, potem imamo pa to na drugi
strani eno samo vpisno mesto namenjeno za Slovence brez
slovenskega državljanstva in tujcem iz držav nečlanic EU-ja.
Vpis za Slovence je zelo pomemben, tudi te, ki prihajajo iz zamejstva,
že sedaj se tam kažejo vse večje težave pri zagotavljanju zdravstvene
oskrbe v slovenskem jeziku. In potem tudi s področja drugih
poklicev, ki prihajajo tako iz zdravstvene oskrbe, kot recimo
s področja izobraževanja. In če se še vrnem k medicini,
kaj smo ugotovili v praski, kaj to pomeni.
Za nas je bilo najbrž to zelo zanimivo. Na to eno vpisno mesto
potem seveda kandidirajo tako Slovenci brez slovenskega
državljanstva in pa tujci iz držav nečlanic EU-ja, ki praviloma
prihajajo iz zahodnega Balkana, ker eno mesto je težko deliti,
se potem eno mesto, Medicinska fakulteta razdeli pravzaprav na dve,
eno dobijo zamejski oziroma Slovenci, ki prihajajo zunaj naše države,
eno pa tujci iz držav nečlanic EU-ja. V praski, kaj to pomeni?
Tako, kot so tudi sami povedali, praviloma iz zahodnega Balkana,
kjer prinašajo spričevala s sto procentnim uspehom,
zato seveda namesto enega praviloma na letni ravni vpisujejo
tudi 20 študentov, potem, če čisti izračun naredimo, kaj to pomeni
v tistih kvotah, pravilnik, ki ureja razpis za vpis in izvedbo
vpisa v visokem šolstvu recimo pravi, da bi naj fakultete do 20 odstotkov
namenile vpisu tudi Slovencev brez slovenskega državljanstva
in pa tujcem iz držav nečlanic EU-ja, na tem konkretnem primeru vidimo,
da je to recimo 0,6 odstotka namenjeno za Slovence
brez slovenskega državljanstva in kar 12 odstotkov celotne
vpisne kvote, kjer gre za tujce iz držav nečlanic EU-ja.
Tako da tukaj bi mi res apelirali, da se z veliko pozornostjo,
skrbnostjo pogleda in tudi poveča kvote za vpis Slovencev
brez slovenskega državljanstva oziroma mi sami tudi predlagamo,
da se to kategorijo spremeni, to je stvar zakonodaje.
Namesto brez slovenskega državljanstva, da gremo v Slovence,
ki imajo stalno bivališče zunaj Republike Slovenije.
Zakaj ta predlog? Zato, ker če ostajamo samo pri kategoriji
brez slovenskega državljanstva, pravzaprav izločimo
ali diskriminiramo prav tiste Slovence, ki praviloma prihajajo
iz najbolj zavednih družin in že zelo zgodaj starši uredijo
državljanstvo za svoje otroke. Tako da bom res zelo hvaležna,
če boste to pozornost namenili tudi Slovencem, ki prihajajo zunaj
naše države oziroma živijo ... Slovenci pa zamejci in pa Slovenci
po svetu. Hvala. -Ja, hvala. Jaz mislim, da je to treba korigirati
iz dveh razlogov, prvič zato, ker slovenska ustanova pravi,
da država namenja posebno skrb Slovencem brez državljanstva,
ki živijo drugod in drugič zaradi tega, ker pač, če imate
to kategorijo pa nekoga, ki je pač iz neke x države
in oba šolate, je verjetno večja verjetnost, da Slovenec ostane tukaj
kot pa nekdo, ki to ni. Tudi pragmatični pristop to
enostavno narekuje. Mislim, da to logiko vsi razumemo.
Še karkoli? Ja, ja ... Ker ta razmerja niso dobra,
ki jih je ministrica navedla.
Lahko mogoče samo še eno stvar, zdaj sem se spomnila.
Dve leti nazaj in še nazaj je bila ena interpretacija,
ko že govorimo o številu razpisnih mest. Od lanskega leta je bila
interpretacija v številu razpisnih mest drugačna. Torej do lani smo,
ko govorimo o vpisu tujcev, izločevali te številke iz kvote.
Recimo, da je 70 mest za nego plus pet mest recimo za ostale.
To smo naredili tudi v preteklem letu, nakar smo bili opozorjeni,
da je to del celotne kvote razpisa za vpis. In smo seveda morali
to popraviti. Tako da prosim, naj se tudi ta segment uredi tako,
da bo jasno razvidno, da je eno tista kvota za redni študij.
Za naše študente in ostalo je plus kvota. Ker s tem odvzemamo
tudi mesta našim študentom oziroma našim dijakom.
Hvala. -Hvala. Kaj tu je šlo samo za interpretacijo,
ne da bi se predpisi spremenili?
Gre za interpretacijo s strani ministrstva.
To bo ministrica povedala. -Ja, hvala lepa. Naša interpretacija
v hiši je, da pravzaprav moramo ZViS spremeniti, če bi hoteli to
na ta način narediti. Ko smo iskali zdaj rešitev
v tem danem konkretnem primeru, bi jo lahko našli potem
z eno spremembo v pravilniku za tisti drugi del razpisa.
Tisto, kar potem v drugem krogu ponovno razpišemo.
Tam bi bilo to možno narediti. Skratka ta vaš aktualen predlog,
ki gre naprej, potem pa, ko ponovno pozovemo še za popolnitev
razpisnih mest, se pa to lahko naredi.
Če bi pa želeli že zdaj čakati, bi morali pa v resnici zakon
najprej spremeniti.
Hvala lepa. Prosim. -Hvala lepa za besedo.
Jaz bi želela samo popraviti kolega Lesjaka, kar se tiče sistema
financiranja. S tole tabelico tu zgoraj ni nič narobe.
72. člen zakona o visokem šolstvu govori o temeljnem stebru
financiranja in tukaj piše TSF. Se pa temeljni steber financiranja
deli na fiksni del in pa variabilni del in uporabljajo se ti kazalniki
za variabilni del. Leta 2017 smo sklenili pogodbe, tako koncesionirani
visokošolski zavodi kot javni zavodi že na podlagi takih določil,
ki pa se je uredba vsako leto malo spreminjala in smo že zaključili
prvo štiriletno obdobje potem in variabilni del temeljnega stebra
financiranja predstavlja do 25 odstotkov temeljnega stebra
financiranja. Tisto, kar pa predstavlja tri odstotke,
pa je razvojni steber financiranja. In tako razvojni steber financiranja
kot variabilni del, kot fiksni del temeljnega dela financiranja
se je realiziral že zadnja štiri leta. Edina stvar, ki pa ni bila
narejena, pa je bila računanje, se pravi za novo štiriletno obdobje
je v enem od PKP zakonov na začetku že bilo določeno,
da se variabilni del temeljnega dela financiranja ne bo upošteval.
Ne bo računal, se pravi ta določila se za leto 2021 ne bodo upoštevala,
razlog pa je, v kolikor mi je prav znano, da je težava v tistem
11. členu, kjer še ni ustrezno informacijsko podprto spremljanje
zaposljivosti in do sedaj se kazalnik o zaposljivosti ni spremljal.
Ker ni informacijske podpore za ta podatek.
Ja, glejte, zdaj to temo smo posredno odprli zaradi tega, ker je pač
po mojem treba malo sistem financiranja posodobiti
pa poenostaviti. In vse te kazalnike, ne rečem, da takšne, kot so tukaj,
bog ne daj, je treba vezati na realne podatke.
In na jasno sliko, ki jo pač predstavimo tistemu, ki se odloča,
kaj bo študiral, da vidi, kaj ga čaka, kolikor je pač to možno
predvideti. To je naša naloga, da poskrbimo za te podatke,
za transparentnost teh podatkov in za primerljivost uporabe
teh podatkov s tem, kar je na voljo po razvitem svetu.
Hvala lepa. Zelo koristno za nas, ki smo na tem delu četverokotnika.
Koliko je bilo za vas koristno, boste presodili, vlada bo pač
opravila svojo nalogo, glede na teme oziroma glede na problematiko,
ki smo jo odprli, pa je ta današnji sestanek vsekakor šele začetek.
Hvala lepa tistim, ki imate srečo, da lahko greste domov, ostali,
ki bomo še delali, pa nadaljujemo čez pet minut.