Novinarska, 27.5.2020
Lepo pozdravljeni spoštovani gledalci in gledalke
pred televizorji, tisti, ki nas spremljate preko spleta,
novinarji v Cankarjevem domu in tisti, ki ste prisotni v studiu,
gospa Nataša. Na današnji dan se v covid oddelkih slovenskih
bolnišnic nahaja le še osem pacientov, od tega le še dva
na intenzivni negi. Z delovanjem je zaenkrat prenehal oddelek
na Golniku, ostajata oddelka v Mariboru in Ljubljani.
Današnjo osrednjo temo posvečamo znanju in izkušnjam,
ki smo ga v slovenskem zdravstvenem sistemu in epidemiološki
stroki nabrali med obdobjem epidemije covid-19. Z nami so
minister za zdravje, doktor Tomaž Gantar, državna sekretarka
na Ministrstvu za delo, družino socialne zadeve in enake možnosti,
Mateja Ribič, profesorica doktorica Bojana Beović, vodja
strokovne skupine za zajezitev in obvladovanje epidemije covid-19
pri Ministrstvu za zdravje, doktor Aleš Rozman, direktor
Univerzitetne klinike za pljučne bolezni in alergijo Golnik, magister
Franc Vindišar, strokovni direktor Splošne bolnišnice Celje
in koordinator za izvajanje zdravstvene dejavnosti v socialnih
varstvenih zavodih za območje celjske regije ter magistra,
magistrica, oprostite, Mateja Lopuh, državna koordinatorica
razvoja paliativne oskrbe. Kot smo napovedali in obljubili
že včeraj, bo v drugem delu novinarske konference o razmerah
na mejah in zadnjih spremembah glede prehajanja meje, spregovorila
gospa Melita Močnik, vodja sektorja mejne policije v enoti uniformirane
policije. Danes želi stroka predstaviti dejstva o zdravstveni
oskrbi in zdravljenju starostnikov, še zlasti prebivalcev domov
za starejše občane. S tem v zvezi želi ovreči nekatere špekulacije,
domneve in neresnične trditve, ki so se na račun delovanja zdravstva
v povezavi z domovi za starejše občane pojavile v medijih v zadnjih
dneh. Besedo predajam ministru za zdravje, mister Gantar, prosim.
Najprej bodo nastopili vsi naši gostje, potem pa boste lahko
zastavili vprašanja, zato vas vnaprej prosim, tisti, ki boste
zastavili vprašanja, povejte komu zastavljate vprašanje. In izmenoma
bomo dajali besedo vam, navzočim tukaj, v dvorani in vašim kolegom
v studiu TV Slovenija. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Spoštovane gledalke, gledalci, spoštovani predstavniki
medijev v tem tiskovnem središču. Jaz mislim, da ni nobenega dvoma,
da je bila Slovenija pri obvladovanju epidemije uspešna
država in mislim, da smo dosegali rezultate, ki so praktično
nadpovprečni. Žal mi pa je v tem delu, da se pojavljajo
tudi v nekaterih tiskanih medijih dvomi v strokovnost
opravljenega dela, predvsem pri oskrbi starejših
v domovih za starejše občane. Morda se velja zavedati,
da sta bila v tej epidemiji vzpostavljena dva sistema,
ki sta bila že pred epidemijo v bistvu najbolj kritična
oziroma kritična v smislu pomanjkanja kadrov,
kritična v pomanjkanju ustrezne prostorske infrastrukture
in sicer na eni strani zdravstvo, na drugi strani
pa seveda tudi domovi za starejše občane in da sta oba
sistema, na eni strani zdravstvo, v smislu prilagoditve
na epidemijo, na drugi strani pa domovi za starejše,
glede na to, da je v njih populacija, ki je v takšni
epidemiji najbolj izpostavljena težkim boleznim
oziroma težki bolezni, slabšemu poteku covid-19
in zato je bila tudi namenjena posebna skrb. Morda velja vedeti,
da je bilo med približno 18.800 oskrbovanci v teh domovih
okuženih samo 1,7 odstotka, kar mislim, da je odličen rezultat
in da smo imeli v bistvu manjše težave v desetih
od 102 domov oziroma velike težave le v treh domovih
in še te so nastopile praktično ob samem začetku epidemije,
se pravi, že od prvega dne smo imeli problem z okužbami
v Domu starejših občanov v Metliki in znotraj prvega tedna
tudi v Šmarjah. Jaz verjamem, da smo jih s pomočjo strokovnih
ekip reševali na optimalen način in da je temu tako,
boste slišali, lahko rečem iz prve roke, iz strani
strokovnjakov, ki so to delo vodili, koordinirali in za katero
sem jim tudi v resnici hvaležen. Mislim, da so ugotovitve
in sejanje nemira, tudi strahu med ljudmi
glede dogajanja in obravnave starejših občanov, popolnoma
neupravičene, po drugi strani pa hudo krivične do vseh zdravstvenih
delavcev, ki so se v teh domovih trudili, da bi težavo epidemije
in bolezni covid-19 premagali s čim boljšim rezultatom.
Jaz bi s tem zaključil svoj del, ker je danes namenjeno
več strokovni razpravi oziroma obrazložitvi, bi pa vseeno
prosil prej še državno sekretarko, gospo Ribič,
kot sekretarko na resornem ministrstvu, kjer sicer vodijo
in upravljajo s temi domovi za starejše občane,
tako da hvala lepa zaenkrat.
Spoštovani, lepo pozdravljeni tudi z moje strani. Dovolite,
da predstavim še pogled na zgodbo v domovih za starejše
s strani Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake
možnosti, pod katero pristojnost domovi tudi sodijo.
Uvodoma bi želela izraziti sožalje vsem svojcem umrlih v domovih
v preteklih mesecih. V že tako zahtevni situaciji,
ki jo je prinesel novi koronavirus, je bilo resnično
veliko stisk. V vlogi direktorice doma starejših občanov,
ki sem jo z veseljem in z vso predanostjo opravljala
pred nastopom funkcije državne sekretarke, lahko s suverenostjo
rečem, da sem dodobra spoznala tudi delovanje domov
za starejše iz druge perspektive. Domovi za starejše so od zunaj
večinoma predstavljeni le kot institucije, v katerih bivajo
starejše osebe in v katerih se izvaja institucionalno varstvo,
vendar domovi za starejše so veliko več. Vsem tem prebivalcem,
stanovalcem, ki tam stanujejo in jih je nekaj čez 18.000,
predstavljajo domovi za starejše njihov dom,
njihov intimni prostor in njihov prostor, kjer se počutijo varne.
In vsi zaposleni in vodstvo domov se trudijo, da jim ta dom
naredijo čimbolj domač in da se lahko stanovalci
tam počutijo kot doma, se pravi, da se trudijo,
da jim naredijo približek njihovega doma. Tako, kot imamo
mi ostali svoj dom, za katerega skrbno skrbimo in ga tudi negujemo.
Teh domov je v Sloveniji nekaj čez 100, natančneje 102
in v 90-ih odstotkih domov za starejše okužb ni bilo,
kar pomeni, da si ukrepi za preprečevanje in obvladovanje
širjenja okužbe z virusom covid-19 v teh domovih dosegli
svoj namen. V prvem valu so se pojavila posamezna žarišča
okužb, podobno so se s tem soočale tudi ostale države,
tako v Evropi kot tudi po svetu. Žarišča okužb so bila, kot že rečeno,
v domu v Metliki, v Šmarjah, v Ljutomeru, nekaj manj žarišča
je bilo v domu v Horjulu ter v domu Vič-Rudnik, enota Bokalci.
V preostalih domovih so imeli potrjeno okužbo
med stanovalci, to je bila ena ali dve in pa med zaposlenimi.
Pri teh smo s sprejetimi ukrepi uspeli zajeziti oziroma
preprečiti širjenje okužbe. Sedaj se stanje v domovih
za starejše umirja, vse naše aktivnosti so že usmerjene
v prihodnost in sicer v oblikovanje načrta za obvladovanje okužb
s covid-19. Pri tem bomo izhajali iz praks, ki so se do sedaj
pokazale za učinkovite. Trenutno na Ministrstvu za delo,
družino, socialne zadeve in enake možnosti oblikujemo
delovno skupino za pripravo tega načrta za obvladovanje okužb
s covid-19, v katero bo vključena stroka, sami izvajalci
in pa tudi predstavniki obeh ministrstev, tako Ministrstva
za zdravje, kot tudi Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve
in enake možnosti. Ključna naloga te skupine bo pregled
vseh ukrepov in dobrih praks, ki so se pojavile tekom obvladovanja
te okužbe ter priprava načrta v primeru drugega vala.
Za primer drugega vala bodo tako oblikovane smernice,
protokoli in usmeritve kako bodo delovali izvajalci
ob morebitnem tem drugem valu. Naš osnovni cilj je, da se zagotovi
varnost in zaščita vseh stanovalcev in zaposlenih
v domovih ter da se v največji možni meri ohranja normalizacija
življenja stanovalcev domov za starejše. Snovati bodoče ukrepe
danes je seveda veliko boljši položaj kot tisti v času
največjega izbruha, ko smo bili vsi v svetu iz dneva
v dan soočeni z novimi dejstvi o tem virusu. Želela bi povedati
tudi to, da sodelovanje s Skupnostjo socialnih zavodov
Slovenije poteka dobro, dialog teče in tudi rešitve
se oblikujejo tudi v sodelovanju z njimi. V zaključku poudarjam,
da moramo tudi v bodoče slediti zdravstveni stroki,
ki ima v tem procesu skorajda ključno vlogo.
Brez sodelovanja z zdravstvenim sektorjem ne moremo narediti veliko.
Potrebno je torej zaupanje. In naj za konec še poudarim,
da varstvo starejših ostaja ključna naloga in ključna tema
našega ministrstva tudi po izteku te pandemije. Hvala.
Hvala za besedo in lepo pozdravljeni. V zadnjem času je bilo v medijih
večkrat omenjeno, da je v slovenskih domovih za starejše umrlo 70
ali celo 80 odstotkov vseh umrlih za boleznijo covid-19
v Sloveniji. Podatek je dejstvo, bolezen ogroža starostnike,
številka pa je bila prikazana v kontekstu, da je bilo za stanovalce
domov slabo poskrbljeno in da so bili premalo pogosto
premeščeni v bolnišnice. Zaradi omenjene trditve
in še nekaterih povezanih, prihaja seveda v javnosti
do nepotrebnih strahov in stisk, zlasti pri svojcih umrlih
ali pri tistih, ki še imajo svoje ljudi v domovih za starejše,
zato menim, da je potrebna razlaga in obenem tudi navedba
nekaterih dejstev. Prvič moramo vedeti, da zdravljenje v bolnišnici
je v vsakem primeru, od otroške dobe pa do pozne starosti smiselno takrat,
ko lahko v bolnišnici nudimo zdravljenje, ki ga bolnik doma
ne more biti deležen, pa ga zaradi svoje bolezni
seveda potrebuje, da ima tako imenovano indikacijo.
Drugič moramo vedeti, da v bistvu za bolezen covid-19
nimamo nekega uspešnega specifičnega zdravljenja, ki bi zmanjšalo bolezen,
ki bi izboljšalo preživetje in tega zdravljenja nimamo niti
zunaj bolnišnice niti v bolnišnici. Pri mnogih bolnikih s covid-19
sprejem v bolnišnico ni potreben, ne glede na to ali so starostniki
ali so mlajši ljudje, saj bolezen v veliki meri poteka dovolj blago.
Soočiti pa se seveda moramo, če govorimo o domovih,
tudi z žalostnim, ampak življenjskim dejstvom, da med starostniki,
zlasti med oskrbovanci naših domov za starostnike živi veliko ljudi,
ki se jim življenje počasi izteka. Tudi pri njih premeščanje
v bolnišnico samo zato, ker so okuženi z novim koronavirusom,
ni smiselno, v bolnišnico takih stanovalcev ne premeščamo
tudi v primeru drugih okužb, ki se seveda pogosto pojavijo
ob koncu življenja. Nekateri bolniki s covid-19,
tega se moramo tudi zavedati, lahko v bolnišnici pridobijo
z intenzivnim podpornim zdravljenjem ali pa z umetnim
predihavanjem, v tem primeru, če bi bilo tako zdravljenje
indicirano, je vsekakor potrebna premestitev v bolnišnico.
Ob tej odločitvi ali bo bolnik premeščen v bolnišnico oziroma
ga bomo v bolnišnico sprejeli, pa se moramo zavedati tudi,
da je zdravljenje v bolnišnicah tvegano. Poleg bolnišničnih okužb
in vseh zapletov intenzivnega zdravljenja, tisti, ki pogosto
obravnavamo starostnike, poznamo tudi tako imenovani
hospitalizem, številni starostniki se po premestitvi v bolnišnico
psihično hitro zelo spremenijo, ker se pač težje prilagajajo tujemu
okolju in to je za njih lahko pogosto usodno. In še posebej
moramo pretehtati tako odločitev, če vemo, da v bolnišnici ne bomo
mogli nuditi nečesa, kar bo na bolnikovo zdravje
in preživetje vplivalo pozitivno. Za razliko od nekaterih drugih
bolezni, recimo ene bakterijske pljučnice, za katero je premestitev
smiselna, ker imamo pač antibiotik, ki ga bo bolnik dobil v žilo
in mu bo nedvomno vsaj začasno pomagal. Za celostno razumevanje
zlasti teh številk je treba povedati, da je pravzaprav v domovih
v Sloveniji, ta podatek se nanaša na 20. maj, umrlo 52 odstotkov
vseh umrlih v državi, dodatnih 29 odstotkov so prispevale
smrti stanovalcev domov, ki so umrli v bolnišnici.
Primerjave teh podatkov s tujino so težavne, ker se podatki ponekod
nanašajo oziroma ni jasno ali se nanašajo na umrle stanovalce
v celoti ali na umrle v domovih. Konkretno le za Francijo Evropski
center za nadzor in preprečevanje bolezni izrecno navaja,
da je od 13.500 umrlih stanovalcev v socialnovarstvenih zavodih,
od teh umrlo 9.500 v zavodih, v bolnišnicah pa dobrih 3.000 ljudi,
kar pomeni, da je v Franciji od vseh umrlih stanovalcev v domovih
25 odstotkov umrlo v bolnišnici. V Sloveniji tak preračun pokaže,
da je v bolnišnici umrlo 36 odstotkov vseh umrlih stanovalcev,
kar seveda kaže, da je bil naš prag za premeščanje stanovalcev
domov zaradi covid-19 v bolnišnice nižji kot konkretno v Franciji.
Med stanovalci domov za starejše v Sloveniji je bila smrtnost,
kot najbrž veste, v celoti 26-odstotna, med tistimi, ki so bili
premeščeni v bolnišnico pa 57-odstotna, kar govori v prid
temu, da kljub vsemu trudu bolnikom v bolnišnici ni bilo možno
pomagati. Dobrih primerjav s tujino zaenkrat še nimamo,
obstajajo posamezna priporočila, poročila, v domu v Seattlu,
to je objavljen članek, kjer je umrlo 34 odstotkov okuženih
stanovalcev, potem v mešanih domovih v Franciji, ki vključujejo
tudi mladino s posebnimi potrebami, je umrlo 17 odstotkov okuženih,
v Nemčiji 20, na Švedskem 30, Irska poroča celo o 55-odstotni
smrtnosti. Na vsak način te številke nikjer niso spodbudne,
gre za veliko število starostnikov, ki je v tem prvem valu epidemije
covid-19 po svetu umrlo, ampak vendarle smo lahko ob tej
žalostni statistiki zadovoljni, da smo z velikimi napori,
ki jih je omenila gospa državna sekretarka, epidemijo v domovih
umirili. Največji problem v začetku sta predstavljala
dva domova, v katerih smo bili z vsemi ukrepi enostavno premalo
hitri. Kasneje se je situacija v številnih domovih, kot je bilo
rečeno, dobro uredila, zato si predstavljamo,
da smo na ta način rešili tudi v slovenskem merilu kar precej
življenj. Hvala lepa.
Dober dan, lepo pozdravljeni. Jaz bi zgodbo predstavil skozi oči
klinika. Kot veste, je bil prvi dom, v katerega je vdrla okužba covid-19,
prav Dom starejših občanov v Metliki. In že na samem začetku,
po prvih nekaj dneh, ko še nismo natančno vedeli,
niti s čim imamo opravka in kako se bo epidemija pravzaprav
razvijala, smo bili naprošeni na Kliniki Golnik, da opravimo
brise vseh stanovalcev in zaposlenih. Že na samem začetku
smo opazili, da pač, ko smo videli ta dom, kot vsi ostali,
da domovi pravzaprav niso namenjeni temu, da se v njih
obvladuje epidemija, da se pravzaprav vodijo kot bolnišnice,
ampak so to bolj bivališča ostarelih prebivalcev in da niti
osebje ni izurjeno v tem, niti nimajo zadostnih virov.
Zato smo si že od samega začetka prizadevali, napravili
strategijo, kako tukaj pomagati in presekati te stvari, da v te
domove pride zadosti zaščitne opreme, maske, rokavice, razkužila,
plašči, potem, da se to osebje potem trenira, kako se to pravilno
uporablja, da ne prenašajo okužbe naprej na druge stanovalce,
oziroma da se ne okužijo sami in da učinkovito obvladajo epidemijo
v svojem domu. In pravzaprav ta dom starostnikov v Metliki
je bil ena taka dokaj uspešna zgodba, ki je kljub temu, da so
bili prvi, uspel zajeziti okužbo na lastnem terenu, tako da ni šla
okužba preko vseh stanovalcev, ampak da se je na neki točki
ustavila. Tukaj bi še enkrat poudaril na tem mestu, da edino,
kar rešuje življenja v domovih ostarelih, je, da tja okužba ne
pride oziroma da se tam epidemija zaustavi čimprej, kot je to mogoče.
Namreč, če mi zgolj odvažamo obolele v bolnišnice, pravzaprav
imamo v tistem domu še vedno ljudi, ki so v inkubacijski dobi
in bodo zboleli in tako naprej in tako naprej. Danes poznamo
podatke, da se 40 odstotkov, morda še kakšen odstotek več,
vseh prenosov zgodi, še preden je pravzaprav oseba v resnici
simptomatska, ko se razvijejo simptomi, pa potem ostalih
40, 50, 60 odstotkov prenosov. To pomeni, takrat, tisti prvi
trenutek, ko zaznamo bolnika v domu, in tudi, če bi ga takoj
umaknili, se je prenos že zgodil in bodo zboleli naslednji,
naslednji, naslednji. Zato smo nekako skovali strategijo,
da se dom razdeli na ta področja, kjer bodo bivali zdravi,
neizpostavljeni stanovalci, potem na dom, kjer je ta tako
imenovana siva cona, kjer so bili kontaktih teh obolelih oziroma
suspektni, in pa ta rdeča cona, kjer prebivajo prebivalci doma,
ki so sicer zboleli, ampak nimajo težke klinične slike. Tukaj je treba
poudariti, da približno 70 odstotkov starostnikov preboleva okužbo
covid z lahko klinično sliko. Da bodisi ima prehodno povišano
temperaturo nekaj dni, ima nekaj nahoda, mogoče malo
pokašlja, se slabše počuti, ampak ne gre pa tukaj za pljučnico
oziroma padec saturacije, padec tlaka in podobno. To smo
mi tudi videvali pri teh oskrbovancih, pri nekaterih,
ki so bili zdravljeni v bolnišnici, in pa tudi pri tistih, ki so bolezen
prebolevali v domovih. Covid virus očitno ima neko tako
on-off funkcijo, se pravi, da tisti, ki nekako preboleva
bolezen na blag način, ima več ali manj znake zgornjega
respiratornega sistema in tako naprej, preboli bolezen brez kakšne
večje pomoči, se pravi, zadosti tekočine, počitka, tako kot recimo
pri običajni virozi. Potem pa imamo tisto fazo, kjer pa virus gre
v pljuča, napade pljučni epitel, pojavi se infiltrat in tukaj lahko
v hitrem času pride do poslabšanja. In tukaj je pravzaprav pomembno
poudariti, da vsi taki bolniki, ki so imeli padec saturacije
in so potrebovali bolnišnico, so bili premeščeni v bolnišnico,
ampak tudi v bolnišnici izhod za njih ni bil posebno dober.
Torej, tukaj bi še enkrat poudaril, da če želimo govoriti o reševanju
življenj, življenja rešujemo na ta način, da dom pripravimo
na ta način, da okužba noter ne pride, če pa okužbe noter
zaznamo, je pa treba čimprej epidemijo v domu zaustaviti.
In tukaj bi še enkrat pokazal Dom Metlika in Dom Naklo kot dva
zelo uspešna primera.
Spoštovani, dovolite, da ob tej priložnosti tudi sam povem nekaj
izkušenj iz Doma starejših občanov Šmarje pri Jelšah, kamor se je
Splošna bolnišnica Celje in tudi sam osebno, vključila
21. marca. Takrat smo bili obveščeni o naraščajočem številu
okuženih oskrbovancev in pa seveda tudi zaposlenih. Bolnišnica
Celje je takoj tja napotila tako imenovano interventno skupino,
zdravnike in medicinske sestre, ki so prve dni pomagali pri oskrbi
in pa tudi pri edukaciji kadra o tem, kako lahko sodelujejo,
pomagajo pri obvladovanju okužbe covid-19. 27. marca smo potem
po sklepu kriznega štaba Bolnišnice Celje tja napotili
tudi konziliarno ekipo, ki je opravila pregled vseh
oskrbovancev; takrat je bilo teh oskrbovancev skorajda 190,
in izdelala zdravniško mnenje o utemeljenosti napotovanja
na bolnišnično oskrbo. V tem primeru je šlo za medicinski
pregled dokumentacije tudi oskrbovancev z namenom, da je to
nezavezujoče mnenje, ki pravzaprav potem pomaga
zdravnikom, ki se odločajo o tem, ali bodo, kje, kako, na kakšen način
ter predvsem kje bodo zdravili oskrbovanca, kam ga bodo napotovali.
V nadaljevanju smo seveda v bolnišnici Celje sprejemali tudi
oskrbovance iz DSO Šmarje pri Jelšah. Mogoče podatek:
od skupaj 54 pacientov, ki smo jih zdravili, tako
na intenzivnem oddelku kot tudi na običajnem oddelku, je bilo
27 oskrbovancev Doma starejših občanov Šmarje pri Jelšah.
Vseh okuženih v domu do včerajšnjega dne je bilo skupaj
124 oskrbovancev in okrog 38 tudi zaposlenih.
86 oskrbovancev je tam to okužbo tudi prebolelo.
Vseh smrti skupaj je bilo 38.
Še enkrat moram poudariti, da je bila odločitev, da skušamo
pomagati, edina možna v tistem času epidemije. Kajti število je
drastično naraščalo in s koordinacijo, zagotavljanjem
pomoči zdravniškega kadra in tudi kadra zdravstvene nege,
smo uspeli okužbo nam tem domu, potem ko smo izpeljali tudi
akcijski načrt, nekako omejiti. Dejstvo je, da je bila okužba
izjemno, izjemno naglo napredujoča. Da je 124 okuženih
oskrbovancev zelo velika številka, ampak skupaj z vodstvom doma,
s koordinatorji, z dodatnim osebjem iz cele regije in tudi iz države,
smo nekako na koncu prišli do takšnega rezultata.
Potrebno je povedati, da smo kljub vsemu za vse
tiste, ki so potrebovali hospitalno obravnavo v Splošni bolnišnici
Celje, poskrbeli, da smo tudi kontaktirali svojce, takrat, ko se je
zdravstveno stanje pacientov oziroma oskrbovancev v tem domu
poslabšalo do takšne mere, da je bilo vprašanje, ali tega
oskrbovanca napotiti v bolnišnico ali ne, domska zdravnica je
pravzaprav kontaktirala svojce in potem v dogovoru z njimi
sprejela odločitev o nadaljnji lokaciji zdravljenja.
Tako da na koncu dovolite, da se res iskreno zahvalim tako vodstvu
Doma starejših občanov Šmarje pri Jelšah kot tudi Zdravstvenemu
domu Šmarje pri Jelšah z doktor Nassibovo in pa vsem,
tako prostovoljcem kot tudi ostalim, ki so se vključili v pomoč,
kajti v tem domu smo se poleg izjemno velikega števila obolelih,
okuženih srečevali seveda tudi z izpadom kadra. In nenazadnje,
še enkrat, pomemben del, skoraj 80 odstotkov vseh dokazano
okuženih v domu v Šmarju pri Jelšah je to okužbo prebolelo
tudi tam. Hvala lepa.
Dober dan tudi v mojem imenu, že drugič nastopam na tej tiskovni
konferenci, z namenom, da osvetlim še pogled na paliativno
oskrbo. O paliativni oskrbi vedno, slučajno, verjetno ne namenoma,
govorimo na koncu, čeprav je to za večino bolnikov
ena najpomembnejših oskrb, ki so jo pravzaprav deležni
ob soočanju z napredovalo neozdravljivo boleznijo.
Na tem mestu bi rada opozorila, da so v času epidemije covid
življenjsko pot zaključili številni državljani Slovenije, ki sočasno
niso bili okuženi s to boleznijo, in moram reči, da me kot zdravnico,
ki se pretežno ukvarjam s paliativnimi boleznimi, boli,
da na vse te svojce nekako pozabimo. Tako da bi to priliko
izkoristila, da prav vsem izrečemo sožalje, ne glede na to, ali so bili
sočasno okuženi s covidom, je izguba življenja enaka za vse,
bodisi v domu ali izven doma. Paliativne oskrbe se, ne glede
na to, kako se trudimo spremeniti način razmišljanja in razumevanja,
vedno drži nek tak zlovešč prizvok, tako za bolnike kot njihove
bližnje, kakor tudi za zdravnike. Težko je namreč razumeti,
da ne glede na ves tehnološki napredek medicine, na številna
nova zdravila, operativne možnosti, umetne materiale,
ki so na voljo, še vedno ogromen delež bolezni ostaja neozdravljivih
in da še vedno mnogo ljudi umre pred svojim časom.
Za zdravnike in vse zdravstvene delavce je to dolgo časa bilo
razumljeno kot poraz in so se vedno pravzaprav nelagodno
počutili, kadar je treba bolniku in njegovim bližnjim povedati
resnico, da ne glede na ves trud, te njegove bolezni ne bodo mogli
premagati. Za bolnika je to soočanje z dejstvom, da kakorkoli
ogromno napora vloži v boj z boleznijo, kakorkoli dobro preživi
kemoterapije, obsevanje, intervencije, intubacije
pri pljučnih boleznih, ne glede na ves napor, se mogoče njegova
bolezen ne bo iztekla tako, kot si želi. In vendar ob soočanju
z dejstvom, da je bolezen neozdravljiva, se je potrebno
naučiti z njo živeti. In to je primarno poslanstvo paliativne
oskrbe. Paliativna oskrba pomaga bolniku živeti z neozdravljivo
boleznijo in iz tega življenja potegniti maksimalno, kar zmore
glede na svoje telesno stanje. V načrtovanje so pritegnjeni tudi
bolniku pomembni bližnji. Ta odločitev je odvisna od bolnika.
Veliko bolnikov ne želi obremenjevati svojih bližnjih
do točke, ko nujno tudi potrebujejo njihovo pomoč. In to je treba
spoštovati. Paliativni načrt, o katerem se velikokrat govori,
je pravzaprav pogovor o življenju s tako boleznijo, ni nujno napisan
dokument. Gre za to, da bolnika vedno seznanjamo s tem, kaj mu bo
naslednje poslabšanje bolezni prineslo, s čim lahko računa,
na kaj se mora pripraviti in kakšne omejitve neizogibno
takšno poslabšanje prinese. In na kateri točki seveda bo
potreboval pomoč drugih ljudi. Vedno bolj upoštevamo tudi željo
bolnika, da o svoji bolezni ne želi vedeti. Določeni bolniki
živijo lažje, če se s svojo boleznijo ne ukvarjajo.
In tudi to je potrebno bolniku dopustiti in mu ob strani stati,
takrat ko se neke težave kljub temu pojavijo in jih lajšati v tem
dogovoru na njemu primeren način. Paliativno načrtovanje torej
pomeni, da se bolnik zaveda, in zaveda tega, da je bolezen
neozdravljiva, da se tega zavedajo tudi njegovi bližnji,
v kolikor je to bolnikova želja. V primeru okužbe z virusom covid
se soočamo še eno paliativno situacijo. Tako kot vam je že
povedala profesor Beovićeva, gre za bolezen, ki jo zaenkrat
vzročno ne moremo pozdraviti. Kar pomeni, da imamo znotraj
že neke paliativne bolezni še nastalo paliativno situacijo.
In tudi v tem primeru je pri načrtovanju oskrbe potreben
pogovor z zdravnikom. In mi se moramo zavedati,
da določeni bolniki, ne glede na to, kakšna je ta okužba,
seveda ne želijo bolnišničnega zdravljenja. Včasih je zmotno
razmišljanje, da bolnik nima pravice odkloniti bolnišničnega
zdravljenja tudi v primeru težke okužbe ali hudega poslabšanja.
In vendar to pravico ima in to pravico moramo seveda ves čas
upoštevati. Skratka, paliativno načrtovanje pomeni
lažje življenje z neozdravljivo boleznijo, omogoča zdravstvenim
strokovnjakom, ki so vpleteni v tako oskrbo, lažje razumevanje bolnika
in njegovih odločitev, ki so včasih drugačne od naših in dopuščanje,
da bolnik in če sam tako presodi, tudi njegovi bližnji, aktivno
sodelujejo pri načrtovanju njegovega življenja.
Spoštovane novinarke tukaj in novinarji v dvorani Cankarjevega
doma, prisotni v studiu TV Slovenija, zdaj je čas
za vprašanja za naše goste, zato vas prosim, da ob zastavljenem
vprašanju pred tem poveste, komu zastavljate posamezno
vprašanje. Kdo bo prvi?
Dajemo besedo studiu v TV Slovenija. -Dober dan torej tudi iz studia
na Televiziji Slovenija. Za današnjo tiskovno konferenco smo prejeli
nekaj novinarskih vprašanj. Novinarka Tjaša Škamperle
z Radia Koper zastavlja vprašanje, na katerega morebiti lahko odgovori
profesorica doktorica Beović ali morda vi, vladni govorec,
veleposlanik Jelko Kacin. Vprašanje pa je takšno;
ali je v lokalih še vedno prepovedano branje tiskovin
in časopisov, in če je, zakaj?
Hvala za vprašanje, gre za podrobno navodilo, ki ga izdaja Nacionalni
inštitut za javno zdravje. Kot mi je znano, je to še vedno prepovedano,
ker gre za predmete, ki jih je težko razkužiti in lahko
prehajajo iz rok v roke in na ta način, veste, da so roke
najpomembnejši vektor te bolezni, prenaša virus in bolezen.
Hvala lepa. -Prosim. -Še kako vprašanje za profesorico Beović?
Ja, imamo še vprašanja za profesorico Beović. In sicer ga
zastavlja Janez Zalaznik novinar spletnega portala Žurnal24.
In sicer, zanima ga, kakšno je vaše stališče do popolnega odprtja
šol in vrtcev, torej v polnih skupinah oziroma oddelkih?
Ali menite, da je pametno v državo spuščati italijanske,
angleške in švedske turiste? Torej, dve vprašanji.
Torej, glede šol se moramo zavedati, da niti kadrovsko
niti prostorsko ni mogoče izvajati pouka za vse učence tako,
da bi bili razdeljeni v manjše skupine, tako da en kompromis
predstavljajo običajni razredi, ki jih potem epidemiološko
recimo obravnavamo kot neko skupino ali družino, če zboli eden
od učencev, je seveda treba cel razred upoštevati kot visoko
tvegane, tesne stike. Seveda je to težje narediti pri razredu,
ki ima 25 učencev, kot v taki manjši skupini, razdeljeni, kjer je
učencev deset do dvanajst, ampak še vedno je to možno
zamejiti v skupini tega običajnega razreda, ob seveda predpostavki,
da se ta razred ne meša z drugimi razredi, ker v tem primeru
bi pa bilo treba obravnavati v tej epidemiološki anketi
in zamejevanju izbruha nekaj 100 učencev in seveda tudi
njihovih učiteljev, kar je pa bistveno težje izvedljivo in virusa
oziroma bolezni ne bi mogli zamejiti. Zdaj, kar se tiče
odpiranja mej, konkretno, je Nacionalni inštitut za javno
zdravje izdelal dve merili. Prvo merilo upošteva število novih
bolnikov v državi in drugo merilo, kapaciteto države
za diagnosticiranje in zamejevanje te bolezni, torej število testov,
ki se opravljajo v vsakem primeru na število prebivalcev.
In predlog odločevalcem je bil, da se ta merila upoštevajo,
kadar se odloča o odprtju meje za državljane določene države.
Hvala lepa. Še novinarji informativnega programa
Televizije Slovenija nam pišejo takole, na nas so se obrnili tolmači
slovenskega znakovnega jezika s prošnjo za odgovor. Delo tolmačev
slovenskega znakovnega jezika ste v času epidemije dodobra spoznali,
zaščitne maske po navodilu NIJZ prekrivajo polovico obraza in s tem
mimiko obraza, prekrivajo ustnice, kar onemogoča branje z ustnic,
kar je sestavni del znakovnega jezika, to pa vpliva na nemoteno delo
in lahko povzroči tudi napačen prevod. Kot eno izmed možnih rešitev
vidimo v nošenju vizirjev, ki omogoča pogled na celotni obraz osebe
z okvaro sluha in tolmača slovenskega znakovnega jezika. S sproščanjem
ukrepov in tolmačenjem v različnih situacijah, delovnih organizacijah,
zdravstvenih domovih, bolnišnicah in tako dalje, se s problemom nošenja
zaščitnih mask dnevno srečujemo in smo odvisni od razumevanja
sogovornika. Ker želimo biti odgovorni, prosimo za mnenje
ali je nošenje vizirjev primerna zaščita. –Jaz ne bi rada nasprotovala
kakšnim konkretnim navodilom, ki so še v veljavi in jih pripravlja
Nacionalni inštitut za javno zdravje, ampak kot veste,
ob izboljšani epidemiološki situaciji se različne stvari
sproščajo, pričakovati je, da bo tudi predpis glede nošenja
mask drugačen, vsekakor pa je treba vsa ta navodila
upoštevati z razumevanjem, zakaj obstajajo in seveda z neko
pametjo, prav gotovo je možno znakovni jezik, torej delo tolmačev
možno na določeno razdaljo, ki omogoča, ki onemogoča prenos
virusa in v tem primeru seveda maska ni nujno potrebna.
Dobra ideja je vizir, ki ste ga omenili, v kolikor seveda
tudi ne ovira tega dela. –Najlepša hvala za odgovor, za vas,
profesorica doktorica Beović, nimamo več vprašanj.
Dovolite, da zdaj zastavimo kakšno vprašanje tukaj v Cankarjevem domu,
dva kolega novinarja čakata na besedo. Prosim, najprej kolegica.
Nina Knavs, Dnevnik, za gospo Beović najprej.
Na temo zaščitnih mask imam tudi jaz vprašanje. Že nekaj časa,
nekaj tednov, zdravstvo potrdi komaj kakšno okužbo na dan, ali drži,
da je vaša strokovna skupina se že pred dnevi zavzela,
da bi se sedanja zahteva, da nosimo zaščitne maske v zaprtih
prostorih gostinskih lokalov, trgovin, spremenila v priporočilo?
Kako bi bilo to videti v praksi, če ste tako priporočili?
Ja, glede na nastalo situacijo, bi bilo verjetno smiselno,
da se maske uporabljajo samo takrat, kadar ne moremo držati ustrezne
fizične distance oziroma v prostorih, kjer je veliko ljudi, kjer po navadi
ne samo, da ne gre za fizično distanco, ampak se lahko
ob govorjenju ustvarja tudi to lebdenje virusa v zraku,
takrat bi bile maske še vedno smiselne. Seveda pa je vprašanje
ali bi to moral biti predpis ali priporočilo. Moje osebno
mnenje je, da bi bilo verjetno vendarle bolje,
da bi bil to predpis, da bi bila uporaba dosledna,
ker seveda ne moremo pričakovati, da čisto vsak posamezen državljan
razume, zakaj mora to uporabljati.
Še za gospoda Gantarja eno vprašanje.
Najprej na temo napotitev v bolnišnico oziroma diagnoz.
Pri kar nekaj resnih diagnozah so predstavniki bolnišnic opozorili,
da so se v zadnjem času zmanjšale, na primer pri raku, pri srčnem
infarktu, tudi pri možganskih kapeh. Kako boste dosegli bolnike,
ki so verjetno resno bolni ostali doma, zdravstvo še vedno
ne deluje v povsem enaki meri, kot je pred epidemijo,
zaradi strogih zaščitnih ukrepov, zahtevnih zaščitnih ukrepov lahko
zdravniki sprejmejo manj bolnikov, kot pred epidemijo, kako boste
na Ministrstvu za zdravje poskrbeli, da se ne bi izgubile te pomembne
diagnoze, da bi bilo napotenih dovolj bolnikov na obravnavo k specialistom?
Hvala lepa. Vedeti moramo, da je bila ves čas,
tudi v času epidemije, obravnava za bolnike, ki potrebujejo nujno
zdravljenje, pa ne samo najnujnejše, ki mora biti opravljeno
znotraj 24-ih ur ali takoj, ampak tudi za relativno nujne,
se pravi pod napotitvijo hitro oziroma zelo hitro, dostopno.
Res pa je, kar omenjate, da delo v zdravstvenih zavodih
še vedno ne poteka na enak način, kot je potekalo
pred pojavom epidemije in verjetno še nekaj časa tudi ne bo,
kar pa ne pomeni, da bi bilo zdravstvo za vse bolnike,
ki res potrebujejo pomoč, nedostopno. Jaz bi tukaj prosil
in apeliral na bolnike tudi, da se obrnejo na svojega zdravnika
in tudi sami, v kolikor čutijo znake, ki pomenijo,
dajmo reči tudi za laičnega pacienta alarm, da se obrnejo
na zdravniško službo, da bodo tega zdravljenja deležni
pravočasno, namreč je ključno, kdaj se prične v nekaterih kritičnih
primerih. Mi pa s strani ministrstva bomo probali poskrbeti
oziroma zagotoviti tudi zdaj, po sprejetem splošnem dogovoru,
takoj z dodatnim aneksom, da bi našli neko rešitev
tudi za skrajševanje čakalnih dob za tiste, kjer lahko
pride do dodatnega poslabšanja zdravja zaradi dolgega čakanja
na obravnavo. To je sicer problem, ki se vleče že od prej,
ni pa zato danes nič manjši, je pa treba vedeti, da delamo
v drugačnih razmerah, da je zdravstveni sistem kadrovsko
in prostorsko omejen in da tu iščemo neko optimalno
rešitev, da bi ljudje bili pravočasno deležni zdravstvene
oskrbe oziroma zdravljenja. –Pomeni to dodatno delo popoldan,
med vikendi? –Glejte, poskušali se bomo dogovoriti, jaz sem imel
že tudi en razgovor s sindikati, treba bo najti rešitev
na več načinov, predvsem moramo tudi zagotoviti
res dodatna sredstva, znati te ljudi tudi motivirati,
tudi stimulirati. Jaz mislim, da se sicer zdravstveni
delavci zavedajo, da bo potrebno poskrbeti zdaj v tem trenutku
za večje število bolnikov in kot rečeno, poskušali bomo
vključiti vse, ki so pripravljeni delati in ki lahko pomagajo pri tem.
Kako pa boste reševali minus v zdravstveni blagajni? Po trenutnih
ocenah ga bo konec leta nekje okrog 129 milijonov.
Boste dali dodatne proračunske injekcije v zdravstvo, razmišljate
morda tudi o omejitvi košarice pravic? –O omejitvi košarice pravic
v tem trenutku seveda ne razmišljamo. Kar se tiče dodatnih
sredstev bodo potrebna, eno so tista, ki jih bo proračun
zagotovil za vsa zdravljenja povezana s covid-19, drugo je pa to,
kar smo že zdaj predlagali v tem korona paketu, ki je zdaj
v obravnavi, se pravi, da bodo zdravstvene ustanove
dobile oziroma javni zavodi in tudi zasebni dobili 80 odstotkov
kritja nerealiziranega programa glede na materialne
stroške dela, ki jih imajo, nižji so edino materialni stroški
bili ob nižji porabi v tem trenutku.
V drugem delu leta bo pa treba dejansko videti,
koliko se bo zmanjšal priliv sredstev oziroma prispevkov
v zdravstveno blagajno in seveda tudi tam najti ustrezne
rešitve. V vsakem primeru pa mislim, da brez dodatnega
proračunskega denarja ne bo šlo. –Zdaj pa besedo še kolegu.
Mogoče vprašanje za gospoda ministra.
Tadej Rešovnik, Pop TV. Slišali smo, strinjate se vi in vaši kolegi,
da so starostniki dobili neko optimalno oskrbo v domovih,
zakaj ste se torej osebno zavzeli za premestitev starostnikov
recimo iz Ljutomera v ptujsko bolnišnico, če je v domovih za njih
povsem dobro poskrbljeno? –Med temi tremi domovi,
ki jih ves čas izpostavljamo in kjer je bilo največje
število okuženih, je bil povsod nek specifičen razlog
in menili smo, da glede na pomoč, ki je bila v Ljutomeru prisotna
s strani in Splošne bolnišnice Murska Sobota in potem tudi
Kliničnega centra Maribor v nadaljevanju, vmes pa seveda
tudi s strani zdravstvenih domov in dodatno osebja s področja
zdravstvene nege, je bilo ves čas prisotno
tudi razmišljanje ali pa pomisleki v možnosti različnega premeščanja
teh okuženih starostnikov znotraj same institucije
in jaz sem želel takrat doseči ne da bi se premeščalo
vse starostnike, ampak, da bi jih samo v manjšem delu
razbremenili, da bi se lahko organizirali v samem domu za starejše
občane Ljutomer, opravili ustrezno čiščenje, ki še po dolgem
času, ko sem še jaz bil na obisku pri njih in je že bila
ta epidemija oziroma okužba v polnem teku, ni bilo izvedeno,
tako da je šlo predvsem za premostitev neke krize
za pripravo pogojev za to, da se potem lahko okužba znotraj
samega doma omeji. To je navsezadnje tudi princip,
o katerem smo ves čas govorili tudi znotraj strokovne
skupine in tudi v bodoče bo aktualen, da pač v začetnem delu
ravno zaradi lažje prilagoditve novim razmeram
ob okužbi, damo nekaj časa in možnosti, da se tak dom ustrezno
organizira, da zatem lahko obvladuje okužbo in prepreči
nadaljnje širjenje. –Rekli ste, da ne bi premestili vseh,
katere bi premestili, po kakšnem ključu? –Seveda bi bil premeščen
določen del okuženih, s tem, da še enkrat, ne na podlagi
medicinske indikacije, kar velja sicer pri hospitalizacijah
oziroma pri sprejemu v bolnišnico. Zgolj razbremenitev v določenem
številu za ustrezno organizacijo in pripravo prostorov
znotraj samega doma. – Mogoče samo še te številke,
ki jih je najprej posredoval NIJZ. Na začetku je bila ta številka
umrlih oskrbovancev, ki so umrli na koncu v bolnišnični oskrbi deset,
kasneje 31, pa čeprav jih v tem obdobju v resnici niti ni umrlo 21.
Zakaj so bile te številke napačne in kako naj si jih razlagamo?
Spremembe v številkah so bile, ker smo določene podatke
zbirali mi, preko tekočih vsakodnevnih povezav med institucijo
in med Ministrstvom za zdravje, medtem, ko je postopek zbiranja
podatkov s strani NIJZ-ja, ki tudi zbere sicer večje število
podatkov z določenim zamikom in tu je prihajalo nekaj časa
do razhajanja v podatkih. Bolj zaradi metodologije, načina
zbiranja, kot pa zaradi, ne zaradi napake. –Kako je lahko
napačna metodologija ... –Ne napačna. –Kriva za to,
da se na neki točki ne ve, koliko ljudi je umrlo v bolnišnici?
Ne. Ni napačna metodologija, gre za podatke, ki lahko prihajajo
z zamikom. Mi lahko dobimo, če danes pokličemo, sedanji podatek,
NIJZ bo imel ta podatek na podlagi njihovih anket lahko čez en dan,
dva dni, pač odvisno do načina dela, ker zbirajo več podatkov.
Še tukaj vzamemo eno vprašanje iz dvorane, potem pa gremo
spet v studio.
Lahko stopite malo bližje? Bližje mikrofonu. –Urška Rus
iz časopisa Dnevnik imam vprašanje za doktorico Beović.
Bazeni in zdravilišča so se skladno s časovnico vlade pripravljali
na ponovno odprtje s 1. junijem, pred dnevni, prejšnji petek,
pa je bilo na tej tiskovni konferenci povedano, da bo verjetno
treba na njihovo odprtje počakati še do julija. Zanima me
ali se je časovnica za zdravilišča in bazene spremenila in ali obstajajo
kakšna specifična zdravstvena tveganja ali obstaja kakšen
zdravstveni razlog za poznejše odpiranje zdravilišč in bazenov?
In še dodatno, kdaj in kako bo pacientom, ki potrebujejo
zdraviliško zdravljenje, to ponovno omogočeno?
Strokovna skupina je obravnavala oboje, tako uporabo bazenov,
kot zdraviliško zdravljenje in se je strinjala, da je oboje
možno v trenutni epidemiološki situaciji odpreti,
seveda ob upoštevanju vseh higienskih navodil,
ki jih pripravlja NIJZ. Kot v preteklosti strokovna skupina
oceni, da je neko odpiranje dejavnosti možno,
kakšna bo pa dinamika tega odpiranja, je pa odvisno
od vlade, ki se odloči kakšni bodo sklopi odpiranja.
Kot veste, pa po drugi strani strokovna skupina vseskozi zagovarja
stopenjski pristop k odpiranju, zato, da imamo vmesno fazo, v kateri
opazujemo ali se stanje poslabšuje in potem ne gremo naprej
v odpiranje, namesto, da bi odprli vse naenkrat in potem zapirali nazaj.
Tako da vam ne znam povedati v kakšnem sklopu so posamezne
dejavnosti, ki sicer imajo v tej epidemiološki situaciji
soglasje stroke. –Specifična zdravstvena tveganja pri bazenih
in zdraviliščih torej ne obstajajo? –Seveda obstajajo. Seveda obstajajo,
saj zato pa je treba to uporabljati z določenimi navodili.
Določene terapije oziroma wellnessi so povezani s tvorbo aerosola,
to je prav gotovo zdravstveno tveganje pri prenosu tega virusa,
poleg tega je treba poskrbeti, da ljudje niso v preveč tesnem stiku
v bazenih, kjer bi lahko prihajalo do prenosa virusa.
Potem je treba zagotavljati kloriranost vode, ki zmanjšuje
možnost prenosa virusa, skratka obstajajo seveda zdravstvena
tveganja, ki jih naslavljajo navodila nacionalnega inštituta.
Zdaj pa gremo nazaj v studio. -Novinarsko vprašanje za ministra
za zdravje, Tomaža Gantarja, zastavlja novinarka Televizije
Slovenija, Špela Lobe.
Dober dan. Zanima me, kako bo z nakupovanjem zaščitne
in varovalne opreme, kako bodo bolnišnice in zdravstveni domovi
to opremo nabavljali od začetka junija naprej? Ali bodo prepuščeni
povsem sami sebi pri tej nabavi, bo država še pomagala,
kakšen bo ta postopek? -V kolikor se razmere
normalizirajo in v tem trenutku smo v stanju, ko je epidemiološka
situacija ugodna, potem bodo izvajalci, se pravi
bolnišnice, zdravstveni domovi, naprej nabavljali opremo
tako, kot so jo tudi pred epidemijo, to pomeni, da so jo nabavljali
vsak glede na svoje potrebe. Je pa dejstvo, da bodo potrebovali
nekoliko več zaloge, o tem se pogovarjamo,
in druga stvar je, da bodo imeli zato tudi nekaj več stroškov.
Tu bomo poskušali z aneksom nekako te stroške priznati
v obliki večjega deleža materialnih stroškov pri ceni
zdravstvene storitve. Zdaj obstaja še ena možnost,
v kolikor bo interes, jaz sem jo že omenil tudi na naših
sestankih, da tu lahko v primeru interesa gremo tudi v neko skupno
javno naročilo, se pravi centralno naročilo te varovalne
opreme, v kolikor, kot pravim, bo izražen interes in ga tudi
s pomočjo ministrstva lahko izpeljemo. –Kakšno pa je stanje
te zaščitne opreme zdaj po bolnišnicah, po zdravstvenih
domovih? –Uh, zdaj vam tega ne vem povedati, vem, da zadostuje,
ne vem pa, koliko imajo zalog, za koliko časa v tem trenutku.
Se bodo kaj znižali standardi zaščite recimo v ambulantah,
tistih ambulantah, kjer ne delajo z bolniki s covidom-19?
Ne, seveda ne moremo govoriti o zniževanju standardov,
jaz mislim celo, da bo potrebno zdaj kar nekaj časa, seveda prvič
imeti naprej pri vstopnih točkah tudi covid ambulante,
se pravi ločeno obravnavo pacientov, ki imajo znake
respiratornega infekta in seveda z vso možnostjo testiranja,
medtem ko za sprejete bolnike v bolnišnico, za elektivne
sprejeme, pa tako ali tako veljajo navodila, ponovno z dobro
epidemiološko anamnezo in tako naprej, s pripravljenimi
vprašalniki in to se mi zdi, da bo še kar nekaj časa naša
realnost tudi pri delu v zdravstvu. –Hvala. Bi mogoče izkoristila
priložnost in direktorja obeh bolnišnic vprašala, kakšno je stanje
zaščitne opreme pri njih in kako bodo od zdaj naprej naročali. –Hvala.
Novinarka sprašuje direktorja obeh bolnišnic kakšno je stanje zaščitne
opreme v vaših bolnišnicah.
Pri nas je stanje zaščitne opreme dobro. Zaščitne maske se spet
lahko nabavlja po cenah, kot so bile pred epidemijo,
so dostopne. Tudi ostale zaščitne opreme je trenutno dovolj,
imamo tudi nekaj zalog, tako da to zdaj nekako ni več
na dnevnem redu. -Vas tudi ne skrbi v prihodnje, ko boste morali
sami naročati? Ste bolj zainteresirani za to skupno
naročilo, ki ga je minister omenil? -Zdaj, to je različno.
Skupno naročilo je seveda zelo dobrodošlo, tukaj se tudi
potencialno lahko nekoliko vpliva na ceno, če je dober pogajalec,
skrbi nas pa tukaj, kdaj bo to skupno naročilo prišlo.
Če se spomnimo zgodbe z evropskim skupnim naročilom,
raje poskrbimo pravočasno, ampak če se bo izkazalo, da so
ta skupna naročila dobra, se pa z veseljem pridružimo.
Tudi smo izrazili interes, da bomo pri teh skupnih naročilih
sodelovali. -Hvala lepa. -Lahko še eno vprašanje?
Še strokovni direktor Splošne bolnišnice Celje.
Ja, tudi v Splošni bolnišnici Celje težav z osebno varovalno opremo
nimamo, tako da imamo zalog za nekaj tednov, ob trenutni
organizaciji dela, tako da planiramo pa že tudi nova naročila,
tako da si lahko zagotovimo dodatne zaloge seveda potem
za jesenski čas. -Hvala lepa. -Hvala. -Še malo, mogoče še
kakšno vprašanje za vas. Za koga imate vprašanje v studiu?
Imamo vprašanje za ministra Gantarja. Janez Zalaznik,
novinar spletnega portala Žurnal24, piše takole:
Na Ministrstvu za notranje zadeve so mi odgovorili, da je Ministrstvo
za zdravje pristojno ministrstvo za odlok o odrejanju in izvajanju
ukrepov, povezanih s preprečevanjem širjenja covid-19 na mejnih
prehodih, na zunanji meji in na kontrolnih točkah na notranjih
mejah Republike Slovenije. Zato vam zastavljam naslednja
vprašanja. Zakaj ste predlagali in 14. maja v Uradnem listu objavili
ta odlok? Zakaj je bila potrebna sprememba prejšnjega odloka?
Je bila usklajena z Ministrstvom za notranje zadeve? Zakaj se je
z objavo tako mudilo, da ste ga tri dni pozneje že morali
popravljati? Zakaj ste 17. maja v Uradnem listu objavili spremembe
in dopolnitve omenjenega odloka? Katere odredbe, sklepi, odloki,
navodila, ali druge odločitve vlade ali ministrstva sploh prenehajo
veljati s koncem epidemije? -Poglejte, prvič tu ne gre za odlok
seveda, ki je v prvi vrsti tisti, ki bi ga Ministrstvo za zdravje
pripravljalo, in tudi to je v tem trenutku spremenjeno.
Se pravi, gre pa za kompleksne odloke, ki posegajo seveda
na različna področja, se pravi na notranje zadeve, tudi na zunanje
zadeve, in tukaj so dejansko vključeni trije resorji. Poleg tega
je treba vedeti, da so epidemiološke situacije v državah, s katerimi
meji Slovenija, in seveda tudi v ostalih, glede na to, da imamo,
če ne drugega, ne vem, tranzitni ali transportni promet tudi
iz držav, ki ne sodijo v okvir Schengena in zahtevajo poseben
režim. Zato se ta odlok lahko tudi pogosto spreminja, glede na to,
da se na nivoju Nacionalnega inštituta za javno zdravje seveda
tekoče spremlja epidemiološke situacije v naši državi in tudi
v sosednjih državah. In glede na to seveda so tudi spremembe
odloka tudi največkrat potrebne. In jaz mislim, da je tu važno
predvsem to, kar je bilo večkrat rečeno tudi pri sproščanju ukrepov,
tudi danes je bilo že omenjeno. Se pravi, eno je epidemiološka
situacija, drugo je testiranja v določeni državi, in seveda
zmogljivosti zdravstvenega sistema. In na podlagi teh
parametrov bolj ali manj potem tudi Nacionalni inštitut
za javno zdravje predlaga, kje so potrebne večje ali manjše
omejitve, in mi seveda poskušamo z ostalimi resorji to uskladiti
in zato tudi predlagamo ustrezne spremembe.
Hvala lepa. Alen Salihović, novinar Radia Ognjišče, pa sprašuje:
v minulih dneh so nekateri govorili celo o genocidu nad starejšimi
v domovih zaradi covid-19. Ali ne gre pri tovrstni oceni
za preveliko posploševanje in dajanje negativne ocene
zdravstvenim delavcem in ostalim v domovih za ostarele?
Jaz mislim, da je moje iskreno osebno mnenje, da gre tukaj
predvsem za to, da je zdravstvo v teh diskusijah bolj kolateralna
škoda in da gre predvsem v prvi vrsti za politično vprašanje.
In nekako skušati prikazati delo obstoječe vlade v drugačni luči.
Jaz mislim, da so na tej tiskovni konferenci kolegi, predvsem
strokovne ekipe, danes uspeli obrazložiti, zakaj in na kakšen
način se je delalo v domovih, da so bili rezultati dobri,
predvsem pa dejstvo, da so bili vsi, ki so potrebovali bolnišnično
zdravljenje, tudi v bolnišnice premeščeni. In morda je treba
vedeti ob tem tudi to, kar je bilo danes tudi že poudarjeno, da bolezen
covid-19 lahko seveda poteka na različne načine. K sreči v veliki
večini primerov poteka brez težje simptomatike in tudi hospitalizacija
in premeščanje teh bolnikov zato ni smiselna, niti medicinsko
indicirana. Se pravi, tam pa, kjer je, je pa to bilo narejeno.
In jaz sem še enkrat dolžan tu zahvalo vsem strokovnim ekipam,
ki so sodelovale in pomagale domovom za starejše občane
z zdravstvenega vidika, glede na to, da se vsi zavedamo,
da so kadrovsko in seveda tudi prostorsko prisotne pač velike
omejitve. -Hvala lepa. -Če dovolite, bi zdaj zastavili
kako vprašanje še tukaj v dvorani. Prosim. -Ko spremljam tuje medije,
slišim na primer, da se ministri za zdravje in predsedniki in tako
naprej, sprašujejo, kaj so v primeru starejših v domovih
za starejše naredili narobe, ker je delež umrlih 65-odstoten,
50-odstoten, celo pod 50-odstoten. Pri nas je ta delež 80-odstoten,
pa vendar si čestitamo. 87 umrlih stanovalcev,
pa 107 celotno, mislim, od 107 umrlih jih je bilo 87
iz domov. Zdaj, jaz v matematiki nisem najbolj močna, priznam,
ampak to je več kot 80 odstotkov. Ali ni? -Glejte, težko je
primerjati, to je bilo že danes enkrat obrazloženo, podatke
različnih držav. Prvič, Slovenija ima tudi število postelj v domovih
za starejše občane nad povprečjem EU-ja. Tu mislim, da je za približno
sedem postelj na 10.000 prebivalcev, kar je 1.500 postelj več. Starostna
struktura v naših domovih, ti, ki so bili prizadeti s covidom-19,
mislim, da so bili stari okoli 86 let. In že kot takšni, če gledamo
samo starostno skupino vseh, ki so umrli, je ta starostna skupina
pri nas oziroma število, seveda posledica skupine,
kateri pripadajo. Žal. Mislim, da je bilo prej v predhodnih
predstavitvah dobro obrazloženo, kje so razlike, in da so dejansko
težko primerljivi podatki različnih držav. Ker so zbirani na zelo
različen način. In če gledamo realno, tudi tu je bil dan podatek,
da jih je pri nas v domovih bistveno več ozdravelo od covida-19,
jih je pa večji delež hospitaliziranih umrl. In dejansko
so tam bile prave indikacije za sprejem v bolnišnico, kar se je
pokazalo s samim zdravljenjem. -To vaše vprašanje, če dovolite,
želita dopolniti s svojim odgovorom tudi profesorica doktorica Bojana
Beović in tudi direktor Bolnišnice Golnik doktor Aleš Rozman.
Jaz sem že v svoji predstavitvi razložila te številke in dovolite,
da jih še enkrat, zato ker sem bila mogoče prehitra. Podatki,
ki jih navajajo tuji mediji, se nanašajo ali na celokupno
smrtnost ljudi, ki živijo v domovih ali pa na tiste, ki so umrli
v domovih. Tega se iz teh podatkov ne da razbrati in zato so te
primerjave otežene. Ampak če v Sloveniji pogledamo,
kakšen delež od celokupno umrlih je umrl v domovih, je to
52 odstotkov. Če pa pogledamo, koliko stanovalcev domov je umrlo,
je pa res ta številka, ki ste jo navedli. Zato morate biti pri tujih
poročilih pozorni, kako se to da primerjati. Jaz sem šla sama do teh
tujih poročil, in moram reči, da tega nisem mogla razbrati,
kjer pa sem razbrala, to so pa te francoske številke, v njihovem
primeru jih je bistveno, bistveno več umrlo v domovih kot pri nas.
Pri nas jih je bilo več premeščenih v bolnišnico. Pa še nekaj lahko
razberemo iz teh francoskih številk; če je v Franciji v domovih umrlo
13.500 ljudi pri 66-milijonski populaciji, to pomeni, da bi
pri nas v domovih moralo umreti blizu 400 ljudi. Kot veste,
jih je umrlo 86. -Morda bi še dodatno vprašanje. Kako pojasnjujete
te liste, sezname v bistvu, ali ne vem, če lahko to pač
imenujem sezname ljudi, ki so bili vnaprej triažirani?
To se pravi, te, v domovih za starejših, to se pravi, te,
ki bodo ostali v domovih in dobili paliativno nego, in te,
ki bodo šli v bolnišnice in dobili bolnišnično nego? Nekateri
direktorji so me opozorili na te liste tudi v smislu, da so vam
pisali pisma, da so to diskriminatorni seznami, da se
triaža ne more delati vnaprej. Kaj je s tem? Kje je prišlo
do nesporazuma ali do komunikacijskega šuma?
Tukaj jaz ne poznam nobenih list, ki bi pomenile imena ljudi,
in potem neke oznake, kam gre kdo. Verjetno se vsa ta medijska poročila
nanašajo na to, kar je opisal že doktor Vindišar, da se pri bolniku
pač zdravniki odločamo o njegovem stanju in seveda je pametno,
to delamo praktično vsak dan v bolnišnicah, da premišljujemo
in tudi zapišemo, recimo, pri tem je smiselno narediti
ta poseg, pri drugem bolniku pa ne, pri tem je smiselna intubacija,
pri drugem bolniku pa ne. Na tak način se seveda naredi
tudi pri hudo bolnih v domovih, ker potem pride urgentna služba
ponoči, ko se stanje poslabša, in ima neko orientacijo, v kakšni
fazi bolezni vse skupaj je. To je zapisano. Še vedno obstaja
seveda tukaj možnost, mi rečemo v bolnišnici, to se žal zgodi,
da se takega bolnika vendarle pripelje v bolnišnico, kjer mu
seveda ne moremo pomagati, ampak mu samo povečamo trpljenje.
Si predstavljate. Prestavljamo ga iz rešilca na nosila, tam čaka
in tako naprej. Na koncu ugotovimo, da je bil pripeljan pravzaprav
v stanju, v katerem bi lahko v miru zaspal, da dobesedno povem,
v domu. To so informacije, s katerimi se seznani tega
zdravnika, ki je v urgentni situaciji, se sreča s tem bolnikom,
kakšno je njegovo stanje. -Ampak sprašujem prav za ta
posebna navodila, ki so bila dana, naj se v dveh dneh triažira
stanovalce. Mislim, na to so se odzvali tudi direktorji, jaz sem
dobila celo vaša navodila z ministrstva, da naj se to naredi.
Pa v bistvu te algoritme, dobro, algoritmi sami po sebi niso sporni,
ampak pač jaz imam ... -Tega jaz ne poznam in tudi kolegi
se oglašajo, da bi bilo kakršno koli navodilo, da je treba vse
domove striažirati v dveh dneh, na spletni strani so bila ta
navodila, kako se pripravi paliativni načrt, posebej za to
obdobje. To je pripravila magistrica Lopuhova, ki je vodilna
strokovnjakinja za to v Sloveniji. Ampak tukaj ne gre za nek tak
način, da bi imeli v dveh dneh vse za striažirati in potem bo tako.
Ker seveda, zgodilo se je, to se vedno zgodi, da je nekdo
bil ocenjen kot v slabem stanju, da ni dobro, da se ga intenzivno
zdravi, pa je bil vendarle pripeljan in smo ga vendarle dali
na ventilator, in veste, to so potem grozne situacije.
O čem je torej direktor Čampa govoril, ko se je izrazil, da so to
liste za odstrel, in na primer, o čem je pisala doktor Urška Močnik,
direktorica Idrije, ki je napisala, da so ti seznami vnaprej
diskriminatorni do starejših in da bo prišlo do tožb?
Glejte, to so zelo občutljiva vprašanja in predlagam,
da odgovorijo tisti, ki so se v svojem delu srečevali točno
s tem, direktor bolnišnice doktor Rozman na Golniku, je imel nekaj
takih primerov in najbolje, da on odgovori na to vaše dodatno
vprašanje. -Jaz bi samo še en stavek dodala. To so izjemno hude obtožbe,
ki letijo na slovenske zdravnike. Jaz se tukaj čudim Zdravniški
zbornici ... -Ne na slovenske zdravnike. -Kdo pa je to delal?
Na navodilo strokovne skupine. Ker to so bila navodila strokovne
skupine, nek zdravnik Muženič je napisal na socialnih omrežjih,
da bo ta navodila vrgel v koš, da to sploh nima povezave
s paliativo. Mislim ... -Za ta navodila jaz, oprostite ...
Jaz samo povzemam zdravnike, da ne boste rekli ... -Ne vem,
ampak ... -Ne, ne, poglejte, socialna omrežja so eno, spletne
strani Ministrstva za zdravje so pa nekaj drugega. -Doktor
Muženič je to javno napisal. -Doktor Rozman?
Takole, bom poskušal še jaz par pojasnitev dati. Mislim, da sta
bila nastopajoča pred mano dosti jasna sicer. Ampak v celi
situaciji je šlo za to. Kot smo vam že povedali, vsi bolniki so
potrebovali bolnišnico, ki so potrebovali dodaten kisik
ali pa intravensko terapijo, ki jo v domu niso mogli dati,
so bili prepeljani v bolnišnico. Med njimi tudi neki dodatni,
ki so pravzaprav prebolevali v bolnišnicah bolezen z blago
klinično sliko in pravzaprav bolnišnice niti ne bi potrebovali.
Tako da na to vztrajanje, da naj bi se nek genocid
nad starostniki dogajal, tukaj že sami podatki govorijo za to,
da pravzaprav se to ni dogajalo. Lahko pa govorim tudi skozi druge
oči. Bil sem koordinator za spodnjo Gorenjsko, kar se tiče
domov za ostarele in kako obvladovati okužbo oziroma
epidemije v njih. Dejansko smo nekako prosili domske zdravnike
in pa tudi specialiste za paliativo, da se nekoliko poglobi ta slika
o paliativnem stanju oziroma v tem, kakšne zmožnosti imajo
ti bolniki, ki so trenutno v oskrbi. Vemo namreč, da takrat,
ko bolnik zboli za neko dodatno boleznijo, izgleda funkcionalno
bistveno slabši in mogoče mislimo, da je res že umirajoč, pa mogoče
še ni in da se jim ne bi zgodila krivica, smo nekako poprosili,
da v nekem pametnem času skušajo z vsemi bolniki vzpostaviti
kontakt in jih pregledati, narediti en tak osnoven pregled
in skozi to mogoče tudi ugotoviti, da niso deležni določene paliativne
oskrbe, ki bi jim sicer pripadala. Tukaj gre predvsem za tiste
bolnike, ki imajo druge kronične bolezni, kot so, ne vem,
Alzheimerjeva demenca s popolno nepokretnostjo, potem raki v končnem
stanju njihove bolezni, pa ne nanaša se to toliko na covid-19,
ampak na to, da mogoče pa kdo nima dosti olajšanih bolečin
oziroma da kdo nima drugih potreb za dovoljenje. Tu ne gre
samo za covid. In pravzaprav te liste, ki ste jih najbrž videli
v nekaterih časopisih in tako naprej, to niso liste, ki bi
preprečevale, da kdo ne pride v bolnišnico, ampak pravzaprav
en zapisek za dežurnega zdravnika, ki pride mogoče sredi noči,
ko dobi klic, da se lažje orientira. -Še magistrica Lopuhova bi rada
dodala nekaj misli.
Ja, tudi jaz bi rada dopolnila ta odgovor. Mislim sicer, da je
doktor Rozman v celoti povzel namen tega, kar smo pripravili
na Ministrstvu, prav zato, ker smo načrtovali oziroma
pričakovali, da se bo lahko zgodilo, da bo naenkrat zelo veliko okuženih
in da bo dežurni zdravnik soočen s situacijo, ko ne bo mogel
pregledati čisto vseh kartonov, pridobiti podatkov, anamnezo
čisto vsakega bolnika, smo res zaprosili domske zdravnike,
da pripravijo kratke povzetke svojih bolnikov, svojih stanovalcev,
ki pomenijo pravzaprav izpis njihovih diagnoz in oceno stanja,
kakšen je ta stanovalec. Niso namenjene popolnoma v nobenem
smislu temu, kar ste vi rekli, odstrelu, odstrelu določenih
stanovalcev. -To niso bile moje besede. -Ste pač povzeli te besede.
Odstrelu določenih stanovalcev. Ampak ne vem, če si predstavljate
situacijo, ko pride zdravnik ob treh ponoči, nima na voljo
vse dokumentacije oziroma dobi tri centimetre debel karton
na vpogled, zraven ima stanovalca, ki že težko diha, ki se duši,
ne ve, ali gre tu za osnovno napredovalo bolezen, zaradi katere
stanovalec čisto po poteku te bolezni lahko tudi umre,
ali gre za poslabšanje zaradi novonastale okužbe, skratka,
pogleda list, kjer so izpisane diagnoze, opis stanja stanovalca,
kakšen je bil pred tem poslabšanjem. Jaz misli, da težko rečete,
da je to namenjeno ravno, tako kot ste citirali, odstrelu,
ampak neka hvaležna pomoč, ki je namenjena hitrejšemu
in boljšemu odločanju tega zdravnika, ki se tam znajde ob tem
stanovalcu. -Kako pa pojasnite potem, da je od 319 okuženih,
zdaj ne vem, če so to čisto točni podatki, stanovalcev
za starejše, v bistvu bilo hospitaliziranih samo 52,
to je pa le 16 odstotkov, zdaj spet moja matematika ni
najboljša, ampak recimo, 16 odstotkov. To se pravi,
od najbolj ogroženih jih konča v bolnišnici samo 16 odstotkov teh
okuženih, s tem, da v bistvu v domu imajo, so kadrovsko podhranjeni,
poznamo to tiho hipoksijo, ko v bistvu pade kisik v krvi
sredi noči, tam sta pa dve sestri na primer. To govorim za okužene.
Kadar se tako poslabšanje zgodi sredi noči, vsak dom že
sedaj, ne glede na to, ali je poslabšanje zaradi okužbe s covidom
ali iz katerega koli razloga, kličejo urgentno službo.
Tudi od doma. Tako isto poslabšanje se ti lahko zgodi
tudi doma in urgentna služba, ko pride, oceni ali ob takem
poslabšanju bolnik potrebuje hospitalno zdravljenje ali ne.
To je stvar ocene. Ti pa zelo pomaga, če imaš
nekaj osnovnih podatkov, kot sem prej povedala
ali je to poslabšanje pričakovano poslabšanje v luči že obstoječe
bolezni ali gre za neko novo nenadno akutno situacijo,
ki ni povezana z osnovno boleznijo. –Pa so bili ti podatki narejeni tudi
za starejše osebe doma? –Večinoma. S strani splošnih
zdravnikov. Tukaj je problem, kadar se poslabšanje zgodi
spet izven delovnega časa tega osebnega zdravnika,
ki sicer poslabšanja v okviru osnovne bolezni
lahko predvideva in tukaj so bili potem svojci tisti,
ki so morali podati anamnezo ali gre za nekaj, kar se je zgodilo
trenutno, akutno ali gre za pričakovano poslabšanje.
Smo pa tudi želeli, da bi bila večja komunikacija med osebnimi
zdravniki na domu in dežurnimi zdravniki, če bi se število okužb
v Sloveniji drastično povečevalo. Enak sistem. –Še nekaj bi dodala,
se opravičujem, zdaj sem pa res že malo dolga, ampak samo še to,
zdaj boste po novem okužene stanovalce vendarle dajali iz domov
v bolnišnice, da se bo okužba lažje kontrolirala. Ali lahko rečemo vsaj
v tem smislu, da smo morda naredili napako oziroma, da ste naredili
napako pri navodilih, da niste odstranili okuženih stanovalcev zato,
da bi zaščitili zdrave stanovalce, ne okužene? Zaradi tega, ker domovi
niso zdravstvene ustanove in direktorji sami in Skupnost
socialnih zavodov je opozarjala, da oni tega ne morejo narediti tako,
kot je potrebno, izolirati okuženih stanovalcev. –Hvala za vprašanje.
Če lahko jaz tukaj skušam pojasniti napake v interpretacijah.
Tukaj imamo eno interpretacijo, da ko človek zboli,
potem ga pa prepeljejo v bolnico, se v bolnici zgodi čudež
in je vse v redu. Sam prevoz v bolnico oziroma zdravljenje
v bolnici pogosto ne spremeni izida zdravljenja. Ne za starega
ne za mladega. Mogoče pri mlajšemu... –Govorim o zaščiti neokuženih
stanovalcev v domu. –Če me pustite dokončati, bom zelo hvaležen.
Boste potem še vprašali. Se pravi, sam prevoz v bolnišnico
ne pomeni čudeža niti za stanovalca doma ostarelih, niti za koga,
ki je doma in pravzaprav tisto, kar v resnici rešuje
življenja, je zaustavitev epidemije v samem domu, ko okužba
v dom pride. Se pravi, če se naslednji ne naleze bolezni,
smo s tem rešili življenja. Ker od tistih, ki se bodo nalezli,
bo približno tretjina umrla. Pri nas, po svetu, kjerkoli drugje,
kakršnokoli nego jim lahko nudimo. Lahko pogledate Italijo,
kjer so vse peljali intubirati, je bila pa v bolnišnici smrtnost
85 odstotna pri teh domovih za ostarele. S tem, da so bistveno
bolj nehumane smrti umrli. Izid ni bil drugačen, to hočem
povedati. In ta pomoč domovom, ki v tem trenutku, pravzaprav
pred epidemijo niso bili pripravljeni, je v tem,
da so sposobni zgodaj prepoznati okužbo in jo v samem domu
omejiti in ustaviti. Tako, kot sem že poudaril, je uspelo
v domu v Metliki, kjer se je število okuženih ustavilo pri 54-ih,
število stanovalcev je pa blizu 200. Se pravi, da so uspeli z ukrepi
zaustaviti in so rešili mogoče štirikrat toliko življenj,
kot pa bi jih, če se ne bi s tem ukvarjali in bi enostavno obolele
vozili v bolnišnico. Namreč, ko imate vi obolelega v domu,
ko je okužen, ko je dokazano pozitiven, prvi trenutek, ko ...
kihne, test še ni narejen, nekdo mora priti tja,
narediti test, ga nesti na inštitut, počakati izvide
in ta človek, ki čaka teste, je tam že približno pol dneva,
en dan in v tem času se okužijo naslednji, osebje,
njegov sostanovalec in ob tem tudi ne smemo pozabiti,
da 40 odstotkov prenosov se zgodi še preden oskrbovanec prvič
kihne. Tukaj, kar bo reševalo življenja v bodoče je režim
v domovih, ne prevozi v bolnišnico. –Hvala. –Zdaj pa predlagam, da dobi
besedo ponovno studio. Gospa Nataša. –Ja, imamo vprašanje,
ki ga za profesorico doktorico Bojano Beović zastavlja Janez
Zalaznik, novinar spletnega portala Žurnal24. Če prav razumemo nov odlok
o mejnem režimu, lahko v državo pridejo vsi državljani Evropske unije
in ne le Hrvati, ki imajo pri nas rezervirano nočitev. Kakšno grožnjo
bi ti lahko predstavljali za vnos okužbe? –To je vprašanje za gospo
Melito Močnik, ki bo nastopila za strokovnjaki s področja zdravstva,
tako da prosim, če lahko s tem vprašanjem nekoliko počakate.
Imamo pa še eno vprašanje tukaj v Cankarjevem domu. Verjetno za,
če sem prav razumel, profesorico doktorico Beović. –Tako. –Prosim.
Špela Bezjak, Pop TV. Imam dve vprašanji, prvo se nanaša
na obiske v bolnišnicah, kakšna so priporočila, navodila,
kdaj bodo zopet dovoljeni in pod kakšnimi pogoji?
Spet se moram omejiti na tisto, kar je priporočila
strokovna skupina, priporočili smo, da obiski potekajo v posebnem
dogovoru z bolniškimi oddelki in njihovimi predstojniki,
seveda ljudje posamično, se pa te stvari zdaj širijo
in organizirajo tudi že na bolj odprte načine. Nisem natančno
seznanjena, v Kliničnem centru, se pripravljamo na bolj obsežne
obiske. –Drugo vprašanje pa se nanaša, že prej je bilo
povedanih nekaj besed, na zdravilišča, bazene, vodne parke.
Se bodo torej s ponedeljkom odprli, pod kakšnimi pogoji?
Recimo, kakšna so priporočila glede uporabe ležalnikov in drugega
inventarja? –To ali se bodo odprli ali ne, je odločitev vlade,
naše je bilo priporočilo, predlog. Kako konkretno bo šlo
z vsakim inventarjem, piše v navodilih nacionalnega inštituta.
To je prav gotovo pripravljeno. Spet na ta generični način čiščenja
površin, razdalj, tega, kar pač poznamo, da je potrebno
za preprečevanje prenosa. –Mogoče še, če se vrnem na obiske,
pa glede na to, da sta tukaj dva direktorja, če bi lahko mogoče
povedala vsak za svojo bolnišnico, na kak način potekajo snidenja
svojcev in pacientov oziroma bolnikov v bolnišnicah.
Trenutno v naši bolnišnici obiski še ne potekajo, ravnokar smo
odpustili zadnjega bolnika s covid. V teh dneh bo potekalo
obsežno razkuževanje prostorov, kjer so bili prej bolniki,
bomo pa s ponedeljkom odprli obiske za eno zdravo osebo,
za enega zdravega obiskovalca na bolnika.
V Splošni bolnišnici Celje omogočamo obiske ves čas,
tudi v času epidemije za tiste, ki so bili kritično bolni,
tiste, ki so umirali, to smo omogočali ves čas,
v petek imamo pa oceno epidemiološke situacije
in tudi pri nas se nagibamo k temu, da bo verjetno sprememba
režima s ponedeljkom. –Kakšen bo režim? Če lahko mogoče
stavek, dva poveste. –Režim bo zanesljivo takšen,
kot so nekako priporočila. Se pravi, omejeno na zdrave osebe,
verjetno na začetku na eno, začeli bomo verjetno spet
pri otrocih, tam, kjer je ta interes tudi res največji. –Najlepša hvala.
Prosim. –je še kakšno vprašanje v zvezi z domovi tukaj v dvorani?
Ne vidim. Je kakšno vprašanje v studiu? –Tudi ne več. –Tudi ne.
Potem pa prosim profesorico Bojano Beović za zaključno misel,
če je treba še kaj poudariti v zvezi s tem, kar smo se pogovarjali doslej.
Ker se mi zdi ta tema o domovih zelo pomembna, ker se na eni strani
očitno zlorablja, na drugi strani gre pa za ljudi, ki so prizadeti
ob tem mislim, da je pametno, da odgovorimo res na vsa vprašanja
in mislim, da je eno vprašanje ostalo neodgovorjeno.
Sicer je bilo razlagano prej, že vnaprej, ampak ponovno je bilo
postavljeno nedavno, namreč, kako je s tem premeščanjem
po novem stanovalcev, ki so okuženi, v bolnišnice.
Tukaj ne gre za premeščanje z medicinsko indikacijo, ne za to,
da bi jih premeščali, ker bolnišnico potrebujejo,
to bo šlo tako, kot vedno. V vsakem primeru kdorkoli bolnišnico
potrebuje, je napoten v bolnišnico. To premeščanje je mišljeno zato,
da se s temi prvimi parimi primeri, ki se jih umakne
v bolnišnico, dom razbremeni, da se lahko organizirajo deli doma,
kjer poteka izolacija. Samo s tem namenom. Jaz sem že dobila
vprašanje ali je to obvezno. So domovi, ki tega ne potrebujejo
in seveda ni obvezno, ker se moramo zavedati, da na ta način spravljamo
v stisko ljudi, ki bi bili zaradi tega premeščeni.
Ocenjuje se pač manjša škoda, bolje, da so trije ljudje v stiski,
pa da ohranimo dom tak, da se epidemija ne širi,
ampak vendar vedeti moramo, da na ta način pač ogrozimo teh nekaj
stanovalcev, ki so okuženi, ki bolnišnice ne potrebujejo,
pa jih vendarle premeščamo. To sem želela povedati. Hvala lepa.
Zdaj pa hvala lepa gostom za predstavitev dejstev in spoznanj,
ki so rezultat sodelovanja v razmerah epidemije covid-19
ob vdoru v domove za starejše občane. Sedaj pa prehajamo na drugi
del današnje novinarske konference, besedo predajam gospe Meliti Močnik,
vodji sektorja mejne policije v enoti uniformirane policije,
ki bo po uvodnem nastopu prav tako na voljo za vaša vprašanja
in verjamem, da so to številna vprašanja. Prosim, gospa Melita.
Dober dan. Dovolite mi, da na začetku zelo na kratko povzamem
spremembe oziroma nadaljnje rahljanje ukrepov oziroma širitev
možnosti prestopa meje brez obvezne karantene, kot jo določa
od včeraj naprej veljaven odlok vlade Republike Slovenije.
Kar se tiče prestopa meje, ostaja skorajda nespremenjeno,
ta je še vedno možen in dovoljen izključno na mejnih
prehodih za meddržavni promet, ki so odprti na meji z Republiko
Hrvaško in na kontrolnih točkah, ki so določene in objavljene v odloku
na notranjih mejah z Madžarsko, italijansko republiko in Avstrijo.
Morda samo še dodatno informacija, da je bila na meji z italijansko
republiko dodana nova kontrolna točka, kjer je omogočen prestop meje
dnevnim migrantom in tistim, ki imajo na eni ali drugi strani meje
svoje zemljišče in prestopajo mejo z namenom obdelave le-tega
in sicer je to kontrolna točka Gorjansko na območju Policijske
uprave Koper, ki bo tudi zagotavljala nadzor te točke.
Kar se tiče državljanov Republike Slovenije, vseh prebivalcev,
tudi tistih tujcev, ki imajo pri nas začasno ali stalno
prebivanje, je prehajanje meje popolnoma sproščeno, pod pogojem
seveda, da so zdravi. Če so bolni, se od njih pričakuje
odgovorno ravnanje in seveda postopanje v nadaljevanju po vstopu
v okviru navodil zdravstvene stroke. kar se tiče državljanov
drugih držav Evropske unije, kot je bilo danes že večkrat
rečeno, njihovo prestopanje je vezano na ugotovljeno,
po določenih pogojih epidemiološke stroke, stanje epidemije v teh
določenih državah in potem seveda tudi po skladu
z odlokom sklenjenih naknadnih dogovorih za posamezne države.
Na tem trenutno spisku držav, bom rekla, zeleni listi držav
Evropske unije je trenutno zgolj Republika Hrvaška in vsi državljani
Republike Hrvaške in vsi prebivalci, ki imajo tam stalno ali začasno
prebivanje, seveda lahko prestopajo mejo prosto, brez obveznosti
karantene, pod pogojem, enako kot pri nas, da so zdravi.
Kar se tiče vse ostalih držav Evropske unije, bomo morali
počakati, razen seveda v primeru, če prihajajo k nam kot lastniki
nepremičnin, lastniki plovil, lastniki zračnih plovil in pa seveda
v primeru, če prihajajo na podlagi turistične rezervacije kot turisti,
kjer je tudi bila odpravljena obvezna karantena. Predhodno je
bilo že postavljeno vprašanje glede povezave rezervacije
za turistične namene in pa seveda prestopa meje. Jaz bom povedala
takole. Kar se tiče na izvedbeni ravni, nam to ni tuje, preverjanje
pogojev vstopa na zunanji schengenski meji z namenom
vstopa kot turizem, kot turisti, lahko policisti že sedaj preverjamo
pogoje oziroma rezervacije, vavčerje, preverjamo lahko tudi
seveda, ali določen potnik ima možnost potem povratka v državo,
iz katere prihaja oziroma povratka v svojo matično državo.
Tako da preverjanje izpolnjevanja tega pogoja, pogoja turizma
v Republiki Sloveniji na izvedbeni ravni ne bo nič novega in seveda
so policisti s tem seznanjeni oziroma imajo ustrezna navodila.
Hvala, sedaj pa seveda sem tu tudi na voljo za vprašanja.
Lahko zastavimo vprašanje iz studia, in sicer Janez Zalaznik,
novinar spletnega portala Žurnal24, sprašuje tole. Prosil bi
vas za pojasnilo odloka o odrejanju in izvajanju ukrepov, povezanih
s preprečevanjem širjenja covid-19 na mejnih prehodih, na zunanji meji
in na kontrolnih točkah na notranjih mejah Republike Slovenije,
ki je veljal od 15. maja do 17. maja do desetih zvečer. Ali je avstrijski
državljan, ki je na mejno kontrolno točko prišel 15. ali 16. maja
in ni imel posebnega razloga za vstop, lahko vstopil v Slovenijo?
Če ne, na kateri pravni podlagi mu je bil vstop zavrnjen?
Ali je enak režim skladno z odlokom veljal za vse državljane
Evropske unije, ki niso bili v tretjih državah?
Zdaj, kar se tiče sosednjih držav, seveda smo vsi zelo pozorni
tudi na to, kakšne ukrepe oziroma na sorazmernost ukrepov
teh sosednjih držav do naših državljanov oziroma naših
prebivalcev. Kar se tiče novinarskega vprašanja, sedaj,
ta odlok, kot veste, se spreminja vsak teden oziroma vsakih 14 dni,
gremo v sproščanje ukrepov, pa vendarle se ne bi želela
izogniti. Avstrijski državljan brez posebnega razloga seveda,
lahko je vedno vstopil, tudi v času največje epidemije,
ampak seveda, da je imel možnost izkazati, kje bi lahko, če bi bilo
to potrebno, in takrat je bilo nujno, ne samo potrebno, preživel
karanteno oziroma samoizolacijo v primeru, če je kazal znake
okužbe. Tako da zelo me moti, da govorimo o zaprtju meja.
Meje Republike Slovenije niso bile nikoli zaprte. Promet čez mejne
prehode, sicer v omejenem in kontrolne točke, sicer v omejenem
obsegu, je vedno potekal, se je pa bilo potrebno zavedati,
da vsi tisti, vključno z državljani Republike Slovenije, ki so
prestopali, so pod določenimi pogoji potem, se je od njih
pričakovalo, da so bili v karanteni oziroma če so kazali
znake, v samoizolaciji. Na podlagi česa pa smo potem
seveda lahko zavrnili takšnega potnika in mu niso pustili vstopa
v Republiko Slovenijo, je pa odlok jasno in glasno izkazoval,
da se lahko tega potnika oziroma tega državljana Avstrije
ne dovoli, da se mu ne dovoli vstopa v Republiko Slovenijo,
in je seveda ta zakonska osnova bila konstantno določena in v bistvu
je še. -Najlepša hvala za odgovor. -Lahko?
Prosim. -Ja, Tomaž Bratož, Planet. Torej mene pa zanima
dogodek ob meji v dolini Glinščice, domnevni incident ali domnevni
»fake news«, ko naj bi vojak z avtomatsko puško meril
v 32-letnega Tržačana z dvojnim, torej tudi italijanskim
državljanstvom. Vaši kolegi s PU Koper so v ponedeljek
sporočili, da še zbirajo informacije, potrdili pa so,
da gre v teh tednih za mešane patrulje z vojsko, torej tudi
na zahodni meji, pa me torej zanima, glede na to, da je sreda,
kaj so, ste dognali, sploh zato, ker vojska zanika, da bi sploh bila
tam ravno na ta dan, 8. maja, tudi Štajersko vardo smo preverili,
tudi oni zanikajo vse skupaj. In sploh v luči tega, da se bo
o tem fantonskem dogodku, ne dogodku, v naslednjih dneh
pogovarjal naš zunanji minister z italijanskim, ki ga zanima
in kjer se špekulira, da je torej vendarle nekakšna varda v ozadju;
recimo, kaj lahko poveste o Primorski vardi, če morda deluje
tam, torej, se to je, se ni zgodilo? Mogoče dopuščate to tretjo možnost
ali pa da bi šlo recimo za dogodek na nek drug datum in ne za tak,
kot se navaja, da se je vse skupaj zgodilo 8. maja.
Zdaj seveda, to ni tematika današnje tiskovne konference,
pa vendarle. Naj mi bo dopuščeno samo povedati, da če je bil dogodek
takšen, kakršen je opisan, seveda to ni bilo v skladu z načinom
sodelovanja Slovenske vojske in policije, pri izvajanju mešanega
skupnega patruljiranja. Kot veste, Slovenska vojska kot zaupanja
vreden partner Slovenski policiji že od leta 2015 intenzivno pomaga
pri nadzoru zunanje schengenske meje. Za to seveda imamo sklep
vlade in seveda navodila, tako enim kot drugim, kako postopati
in kakšna je vloga enih in drugih pri izvajanju teh mešanih patrulj.
Dodatno bi seveda povedala, da je izvajanje mešanega
patruljiranja kot ena izmed oblik sodelovanja med Slovensko vojsko
in Slovensko policijo vezana izključno in samo na mejo,
zunanjo mejo s Hrvaško, to se pravi, na območju Policijske
uprave Koper pa prihaja seveda do prepletanja teh dveh območij,
območje je zelo kratko, prehodno v roku pol ure z avtom oziroma
peš tudi zelo na hitro in seveda, da lahko to izvajanje mešanih
patrulj seveda ni, na zunanji meji s Hrvaško ni vezano samo na mejno
črto, ampak seveda na širšo obmejno območje. Tako da verjamemo,
da bi lahko prišlo tudi do tega, da bi mešana patrulja Slovenske
vojske in Slovenske policije bila tudi prisotna višje na teritoriju.
Zdaj, kot ste rekli, zadnjih podatkov oziroma čisto dokončne
ugotovitve vam še ne morem povedati, zaradi tega, ker mislim,
da tudi še poročilo ni bilo poslano na Generalno policijsko upravo,
verjamem pa, da bo pač izkazano, da ta dogodek je bil verjetno malo
drugačen, kot se trenutno izkazuje. -Ampak vseeno moram
dodati. Vojska je povsem zanikala svojo prisotnost na tem območju.
Lahko vi z večjo gotovostjo rečete, da ste bili takrat, 8. maja, na tej
zahodni meji samo policisti, ne pa tudi vojaki, ker domačini
pa izpričujejo in potrjujejo to pričanje tega gospoda,
ki pa naj bi mu celo sama policija svetovala, da naj ne komunicira
več z javnostjo, torej, da se je vse natanko tako zgodilo in da je
bil vojak v mešani patrulji s policisti. -Žal, do tega se pa jaz
ne bom opredeljevala. Vem samo, da poteka intenzivno preučevanje
tega dogodka, morebitnega dogodka, tudi okoli datuma in tako naprej,
tako da verjamem, da bomo kmalu imeli vse podatke o tem, kaj se je
dejansko zgodilo. -Je še kako vprašanje za našo gostjo? Prosim.
Imam v bistvu dve vprašanji. Prvo je, kar se tiče vstopa tujih
državljanov v Slovenijo. Omenili ste, da policisti lahko
preverijo in vavčerje, se pravi, neka dokazila o namestitvi,
tudi zdravstvo, zdravstveno stanje teh potnikov, pa omenili ste tudi
to, da tujci morajo imeti možnost vrnitve v matično državo.
Na kak način policist na mejnem prehodu oziroma ob kontroli vse to
preveri? Za kak postopek gre, do kod sežejo pooblastila?
V bistvu gre dejansko samo za preverjanje pogojev vstopa
v smislu zakonika o schengenskih mejah, ki ga na nek način zdaj
prenašamo tudi na kontrolne točke. Preverja se seveda samo
dokumentarno, vzamemo v ozir vse, tudi od skena na računalniku
oziroma na pametnih telefonih, do dokumentacije, ki jo ima potnik
pri sebi, do seveda vseh potrebnih dokumentov za prestop meje,
tako da tu nekje se potem ustavljamo in seveda največ pa
vedno znova pri potniku policisti ugotovimo z razgovorom,
s postavljanjem čisto osnovnih vprašanj, kam ste namenjeni,
za koliko časa, kdaj se mislite oziroma imate namen vrniti,
kje boste bivali in tako naprej. -Se pravi, gre v bistvu za neko
zaupanje tudi? -Absolutno. Absolutno. Tisti, ki seveda bi želel
predstaviti drugo zgodbo, seveda lahko tudi to poskuša
in dejansko kot z nekimi opomniki, kot z nekimi vprašanji na preskok
seveda poskušamo to potem zgodbo tudi potrditi z drugimi
dokazili. -Mogoče zdaj naslednje vprašanje, v kolikor boste lahko,
vas prosim za odgovor, ampak bližajo se meseci, ko tudi
Slovenci velikokrat oziroma verjetno najpogosteje izstopimo
tudi iz svoje države. V katere države vse lahko gremo, kaj to
za nas pomeni ob povratku, obstaja kakšen seznam? Zdaj,
gospod Kacin je včeraj omenil nek seznam 14 držav. Ali bo šlo
za nek pakt, da v bistvu ne bo karantene oziroma da bodo omogočeni
neki bolj enostavni prehodi meje? -Zdaj, kot sem že uvodoma povedala,
slovenska vlada in vsi pristojni ministri in seveda tudi vse
pristojne službe, si prizadevamo, da bi nekako bila skupna
in sorazmerna rešitev. Tako na primer zdaj trenutno imamo
rešeno na tak način prestopanje meje med Republiko Hrvaško
in Republiko Slovenijo. Seveda, v prvem krogu teh željenih rešitev,
če bo epidemiološka slika tako, bom rekla, lahko pogojeno s tem,
si seveda želimo umestiti take rešitve tudi z Avstrijo in seveda
z Madžarsko, kakor tudi z Italijo, vsi pa vemo, da v Italiji seveda
trenutno še ni takšna epidemiološka slika, da bi se lahko intenzivno
o tem pogovarjali. Druge države, predvsem njihovi državljani so tu
seveda v tranzitu, si seveda absolutno želijo, veste, da je
Hrvaška, nam bližnja Hrvaška, zelo veliko državljanom Evropske
unije ciljna turistična destinacija in vsi bi si želeli, tudi vlade teh
držav, da bi potovanje postalo nekako, kot je bilo pred covidom,
kot je bilo pred vzpostavitvijo koridorjev, kontrolnih točk
in nadzora na mejah. -Zdaj, dogovor s Hrvaško pravite,
da je že sklenjen. Za Italijo veljajo posebne specifike.
Kako daleč pa je z dogovorom, se pravi, z obema drugima sosedama,
torej z Madžarsko in Avstrijo? Kje se trenutno nahajamo?
To bi bilo seveda bolj vprašanje za koga drugega, ampak vem
za Hrvaško, da je tehnični dogovor usklajen, bo v kratkem
tudi podpisan, tako da tam imamo, bom rekla, po domače povedano,
vse pogoje izpolnjene, vem pa, da se absolutno intenzivno
pogovarjajo tako s kolegi iz Avstrije, kakor tudi s kolegi
z Madžarske. -Hvala, mogoče res še za gospoda Kacina.
Včeraj ste omenili ta seznam 14 držav. Če bi nam lahko mogoče
kaj več razkrili, kaj se nam obeta na tem seznamu? Kaj pravzaprav
piše, česa se dotika? -Torej, gre za seznam, ki ga je izdal
Nacionalni inštitut za javno zdravje. Tam je bilo nazadnje
14 držav, če se bo v kateri od evropskih držav covid oziroma
epidemiološka situacija izboljšala, bi se potem tudi te države dodatno
lahko znašle na tem seznamu. Kdaj bo to mogoče, vas bo oziroma
nas bo obvestil Nacionalni inštitut za javno zdravje, lahko samo povem,
da intenzivno potekajo pogovori, da se ne le vzpostavi stik
in dogovori pravila, standarde, ki bi bili enotni pri tej oceni
in bi veljala tudi vzajemnost, ampak gre tudi za neposreden
prihod v Republiko Slovenijo, da se strokovnjaki sami prepričajo,
v kako dobrem epidemiološkem stanju je Republika Slovenija,
kar seveda potem tudi hitreje omogoča doseganje posameznih
dogovorov. Ampak sami dogovori so stvar Ministrstva za zunanje
zadeve v končni fazi, preden pa je to mogoče,
pa se morajo strokovne službe tukaj poenotiti in dogovoriti o tem.
Mogoče še za konec eno tako čisto, bom rekla, življenjsko
vprašanje oziroma na primeru. V Sloveniji je mnogo takih,
ki so se v času epidemije znašli v nekih neljubih situacijah,
bodisi imajo sorodnike, prijatelje v tujini, ne glede na katero državo;
kakšne so njihove možnosti, če bi recimo želeli koga obiskati
od sorodnikov, ne vem, morda bolnega; kako torej, kam naj se
obrnejo, da bodo izvedeli kar se da več informacij,
se pravi, kakšni pogoji karantene veljajo tam, kako bo potem
z vstopom, izstopom? Govorimo ne samo o sosednjih
državah, recimo bivše Jugoslavije in tako naprej. -Če smem,
obstaja kar nekaj infotočk, ki so namenjene ravno iskanju
takih informacij oziroma dajanju informacij. To je na primer,
mislim, da še vedno obstaja infotočka na Ministrstvu
za zunanje zadeve, takot tudi na policiji, kjer so seveda ljudje
z ažuriranimi navodili na voljo za taka vprašanja, če pa je država
bolj oddaljena, da mi ne sledimo toliko njihovim ukrepom,
potem pa najbolj velja seveda kar vprašanje na njihova pristojna
veleposlaništva, kjer seveda bi morali odgovarjati tudi na taka
vprašanja, pod kakšnimi pogoji, kako in kdaj bi lahko obiskali
te svoje prijatelje v določeni državi. Vse informacije, ki jih pa
seveda mi imamo, tudi o določenih drugih tretjih državah, moram reči,
da smo kar uspešni pri pridobivanju informacij v nam blizu regiji
Zahodnega Balkana, pa so seveda ažurirane, objavljene, tako kot jih
seveda mi imamo, ažurirane, objavljene na spletni strani
Policije. -Najlepša hvala. -Imamo še kako vprašanje za našo
gostjo iz studia? -Ne, imamo samo še dve vprašanji za vas,
gospod Kacin. -Potem pa ... -Mogoče samo, če mi dovolite,
jaz bom izkoristila to možnost in bom po napotkih mojih kolegov
iz ministrskega dela, iz direktorata Uprave za notranje
zadeve opozorila slovenske državljane, da je kar nekaj tistih,
ki jim je v času epidemije, ko ni bilo delovanja upravnih enot,
izteklo bodisi potni list, bodisi osebna izkaznica,
ki jih bodo nujno potrebovali sedaj, ko se sproščajo ukrepi
in bodo želeli zapustiti našo državo. Tako da prijazen nasvet
oziroma poziv, da čimprej pogledamo vsi, do kdaj nam veljajo ti
dokumenti in čimprej pristopimo k upravnim enotam, ker bodo tudi
začele s 1. junijem normalno delovati in ker bo seveda kar en
zamik pri izdajanju, da ne bomo potem zaradi takega razloga
morali ostati doma. Hvala lepa. -Najlepša hvala, gospa Močnik,
za vsa ta pojasnila in še posebej za ta zadnji, zelo koristen nasvet.
Sedaj pa sem na voljo tudi za morebitna vprašanja. Izvolite.
Aleš Gaube, novinar Dnevnika, sprašuje: Slovenija ni ob začetku
širitve koronavirusa po Evropi uvedla mejnih nadzorov na notranjih
schengenskih mejah. Kakšna je torej pravna podlaga Slovenije
za sklepanje tehničnih dogovorov za prehajanje meja s sosednjimi
državami? -Ključna podlaga za doseganje takega dogovora
je epidemiološka slika v teh državah. Ne glede na to, da se nam
pravno-formalno epidemija na ozemlju Republike Slovenije
izteka, pa še vedno velja zakon o nalezljivih boleznih, na podlagi
katerega bodo nekateri ukrepi s ponedeljkom tudi podaljšani
in ostali v veljavi. In iz teh razlogov mora tudi Slovenija,
tako kot vse države članice Evropske unije in schengenskega
prostora, poskrbeti za to, da se sooča z nevarnostjo
te epidemije. In na tej podlagi so se nekatere države že dogovorile
in imamo eno državo na tem seznamu, s katero že imamo tak
dogovor, tudi o tehničnem sporazumu med policijama je pravkar govorila
naša gostja in pričakujemo, da se bo pojavil še kak tak dogovor
v relativno kratkem času. Ampak o tem vas bo v končni fazi
obvestilo Ministrstvo za zunanje zadeve, ker gre praviloma za morda
vrhunska srečanja med ministri oziroma voditelji držav.
Hvala lepa, in še vprašanje novinarke Kanala A Karmen Lugarič.
Zakaj je vlada predčasno zamenjala direktorja SURS-a? Kakšne so
strokovne utemeljitve? Zakaj je to oseba izvedela iz sporočila vlade
po dopisni seji? -Ne znam vam odgovoriti na to vprašanje,
ampak do jutri bom imel odgovor in takrat odgovorim.
Hvala lepa, zaenkrat nimamo več vprašanja iz studia na Televiziji
Slovenija. -Hvala lepa tudi vam, želim vam lep dan in ostanimo
zdravi in previdni še naprej. Hvala lepa. -Srečno, na svidenje
na naslednji tiskovki. -Na svidenje.